296 
Složení kvetu (Fj jest podobné jako u rodu předch. Mají totiž tři 
vnější lístky okvětní zelené, vytrvalé, tři vnitřní, mnohem větší, bílé, na nehtu 
růžové, opadavé a na kuželovitém lůžku až 30 tyčinek s extrorsními prašníky 
více než ve 3 kruzích (obr. 395), po případě četné pestíky sestavené do spirály. 
V dolejších přeslenech bývají zpravidla květy pestíkové, v hořejších květy praš- 
níkové, vlastně zdánlivě obojaké, anyf obsahují vedle tyčinek též zakrnělé se- 
Za příznivých okolností vyvinují se ze seme- 
níků zobánkaté nažky, které dohromady skládají kulo- 
vaté strbouly (f). Ostatně platí o nažkách, co pověděno 
u žab n íku (str. 294). 
Poněvadž květy, jinak úhledné, neobsahují me- 
doviny, jsou celkem málo hmyzem vyhledávány a 
tudíž zřídka vytvářejí plody. Aby bylo podporováno 
opylení xenogamií, dospívají květy pestíkové o něco 
dříve nežli prašníkové a tyto mají o něco větší, ná- 
padnější okvětí. 
Nemohouc se vždy spoléhati na semena, zacho- 
vává se šípatka také tím způsobem, že na podzim 
vyžene z oddenku dlouhé výběžky zakončené nadu- 
řelými hlízkami (//), které v bahně přezimují a z jara vzrostou v nové rostliny. 
Roste na pokrajích stojatých i mírně tekoucích vod a v příkopech. Kvete 
v měsících letních. 
Pupeny oddenkové, byly-li upraveny, možno jisti. 
Rod 3. Směl 1 okoličnatý (Butomus 2 umbellatus L., Wasserliesch, Blu- 
menbinse — obr. 396) vězí v bahně šikmým nebo rovnovážným, na prst tlustým 
oddenkem, na jehož předním konci stále roste, zatím co na zadním konci odu- 
mírá. Ze spodní strany oddenku vyrůstají vedlejší kořeny, ze svrchní ve 2 řadách 
čárko vité, žlabovitě trojhranné, až 1 m dlouhé listy a z paždí jich oblé, přímé, až 
přes 1 m vysoké stvoly ukončené okolíkem úhledných, nestejně dlouze stopkatých 
květů. Pod okolíkem jest větší počet blanovitých listenů, jejichž uspořádání pou- 
kazuje k tomu, že okolík vznikl ze 3 šroubelů. Okvětí skládá se ze 6 neopadavých, 
vesměs bledě růžově zbarvených lístků, z nichž však 3 vnější, často vně trochu 
nazelenalé, zastupující kalich, jsou užší a tužší nežli ostatní 3 vnitřní — korunní (obr. 
397). Tyčinky mají introrsní červené prašníky a jest jich 9 ve 2 kruzích: ve 
vnějším 6, vzniklých rozdvojením z původních tří, ve vnitřním pouze 3. Pestíků 
je šest: 3 větší, postavené proti lístkům kališním a 3 menší, postavené proti 
plátkům korunním ; stojí tudíž i pestíky ve 2 kruzích. A tak jeví se květ šestikruhým 
(hexacyklickým), což jest v rostlinstvu zjev celkem vzácný. 
Jsouce asi do polovice k sobě přirostlé (obr. 396 F ) , semeníky obsahují na 
vnitřních švech četná vajíčka (obr. 397) a nesou na vrcholku po ohnuté čnělce. 
Z každého dozrává měchýřek, otvírající se na vnitřním švu (f). Semena mají ve 
slupce dutinky naplněné vzduchem, proto jsou lehounká, plovou na vodě a mohou 
býti vodou i vodním ptactvem daleko rozšířena. 
Opylení děje se takto: Nejdříve dospěje 6 vnějších prašníků, při čemž 
nitky jejich ohýbají se nazpět, tak že vysypávající se pyl na blizny dopadati ne- 
*) »Původ českého jména neznámý* (Presl: Rostlinář). Souvisí nejspíše se 
stněm. smaliha, střněm. smelehe, v nynější němčině Schmiele = metlice (Aira). 
V ostatních řečech slovanských nazývá se rozmanitě: ruský na př. cycaKT., pol. roswita 
nebo sitowiec, chorv. cvietna žuka atd. 
2 ) Slož. z řec. ftovg = skot -p réfiro) = krájím, pasu se, že jej spásá skot- 
meniKY. 
395. Diagram kvetu ší- 
pat k i ■ [kdyby byl obojaký) 
