353 
nuta (/ A ), aby bylo viděti, co obsahuje. Kromě toho jsou štětinovité zbytky od- 
straněny a loňská cibule jest oddělena, tak že po ní zbývá jen jizva /. I patrno, 
že pochva prvního listu (/ A ) v sobě uzavírá především květonosný stvol (s), který 
jakožto hlavní prýt osu cibule ukončuje, a pak podlouhlou cibuli (q), která nejsouc 
ničím jiným nežli zdužnělou, uzavřenou pochvou druhého listu (/ 2 ), nahoru se 
prodlužuje v řapík a rozšiřuje v zelenou plochou čepel. Kdyby byla průhledná, 
jak dlužno v našem obrazci si mysliti, viděli bychom, že uzavírá dole pupen (p), 
který byl založen původně v paždí prvního nezdužnělého listu (/ A ) a květonosného 
stvolu (í). První list tohoto pupenu jest právě onen, jehož zdužnělá, pupen uza- 
vírající pochva vytváří letošní 
cibuli (q). — Do příštího jara 
zbudou z nezdužnělého listu (/ A ) 
opět pouhá štětinovitá vlákna, 
stvol (s) zanikne a cibule (q) se 
znenáhla scvrkne, dodávajíc vý- 
živné látky pupenu (p), z něhož 
vyroste nová rostlina s novým 
pupenem pro příští generaci. 
Listy, jejichž čepele zkrou- 
cením řapíkův jsou obráceny ru- 
bem nahorů, jsou u tohoto a násl. 
druhu oproti všem ostatním dru- 
hům poměrně široké z té asi 
příčiny, že oba tyto druhy rostou 
ve stinných lesích, kde větvemi 
stromů jen sporé paprsky sluneční 
na půdu se proderou (srovn. na 
př. pozn. * 2 3 ) na str. 558 sv. III.). 
Bílé kvítky jsou směstnány 
na vrcholku stvolu v hustý, dosti 
plochý, bezcibulkatý okolík, pod 
nímž sedí 1— 21istý, krátký toulec. 
Tyčinky jsou kratší nežli hvě- 
zdovitě rozložené lístky okvětní 
(obr. 470 F) a mají nitky 
tenké (lupenitě nerozšířené). 
Roste nejraději ve stinných 
lesích, hájích a vlhkých křovi- 
nách: v širším okolí pražském, 
hornatině doupovsko-tepelské, 
horách Krušných, středním a vý- 
chodním Polabí, Sudetách jakož 
i na Moravě a ve Slezsku. 
Kvete v máji a červnu. 
Nepříjemně zapáchaje jako většina druhů tohoto rodu, zprotivuje se mnohým 
býložravým zvířatům tou měrou, že ho nežerou. 
A ) Srovn. chorv. zmijin luk. — »Tak řečený od brunátných flíčků, kterými prut 
jeho skropen « (Matthioli; Herbář str. 170). 
2 ) » Protože cibule ve svých šupinách vyhlíží jakoby mužíček oděný, přičítali jí ve- 
liké moci ... že v boji přináší vítězství; tudíž dostala rostlina jméno devatero odění, 
devaterník« (Presl). 
3 ) Nikoliv dle lat. victoria = vítězství, jak by se dle pozn. 2 ) souditi mohlo, 
nýbrž dle stanoviska Mons victorialis (Mont St. Victoire) ve Francii, kdež původně 
rostl. Proto chybné by bylo psáti A. victoriale. 
472 . Česnek hadí; 
F květ. 
23 
