401 
Náležejíc k druhům dosti proměnlivým, roste obyčejně hustě pohromadě na 
vlhkých písčinách, březích rybníkův i na rolích. Kvete v měsících letních. 
18. S. trojklaná (J. trifidus L. — obr. 544) poznává se ode všech ostatních 
druhů nejlépe dle listových pochev, které mají naproti čepeli (zvláště u listů 
hořejších I) brvitý jazýček ( j ). Ostatně vytváří z plazivého oddenku husté 
trsy přímých, 1 — 2 dm vysokých, nitkovitých, dole pochvatých, chudolistých lodyh, 
zakončených 1 - 4květým kruželem, pod nímž vyrůstají dva štětinovité, žlabovité, 
značně dlouhé listeny. Každý kvítek ( F) objímají na spodu těsně 2 blanovité 
listence (é), které jsou na konci rozeklány ve 3-5 úzkých, lupou dobře vi- 
ditelných zoubků. Poněvadž u jiných druhů jsou tyto listence celokrajné, bylo po 
této vlastnosti dáno rostlině druhové jméno. Kopinaté, špičaté lístky okvětní jsou 
hnědé, bíle obroubené, asi tak dlouhé jako vejčitá, na vrcholku hrotitá, leskle temno- 
hnědá tobolka (/). Clunkovitá semena mají na obou koncích krátký přívěsek tvořený 
semenní slupkou, což u žádného jiného našeho druhu se nevyskytuje. 
Roste na vlhkých kamenitých hřbetech a ve štěrbinách skalních v Krkonoších, 
kladském Sněžníku, Šumavě a Jeseníku. Kvete v červenci a srpnu. 
Z cizoz emskýc h rostlin sítino vitých budiž pouze uvedena sítina pilovitá 
(Juncus serratus Tchbg., Prionium palmita E. Mey., Binsensage), jihoafrický druh až 
přes 2 m vysoký, vytvářející dřevnatý kmínek a na vrcholku jeho chochol čárko- 
vitých, po krajích a na hřbetním kýlu ostře pilovitých listů. Drobné kvítky jsou na- 
hloučeny v přímých, bohatých latách. Jsouc domovem v jižní Africe, bývá někdy 
pěstována ve studených sklenicích, v létě i pod širým nebem. 
