418 
a pš. pluchaté neboli špaldovité, jejichž vřeteno klasové se rozpadává v kusy 
a obilky z pluch nevypadávají. Ku pšenicím pravým čítají se: p. obecná (T. 
vulgare L.), p. nad urei á (T. turgidum L.), p. tvrdá (T. durum Desf.) a p. 
polská (T. polonicum L.) ; ku pš. š pal dovitým náležejí: špalda (T. spelta 
L.), okrýž (T. dicoccum Schrank) a jednozrnka (T. monococcum L.). Některý 
z uvedených druhů nemá ovšem pro našeho rolníka důležitosti, poněvadž se 
u nás buď vůbec nepěstuje anebo se seje velmi zřídka. 
Se stanoviska vědeckého dlužno však pěstované pšenice rozvrhnouti pouze 
ve 3 druhy, z nichž ovšem první obsahuje několik odrůd, jak ze soustavného 
přehledu patrno: 
plev}’ jsou jen v hořejší polovině 
zřetelně kýlnaté, dole oblé 
J 
1 
obecná 1. 
Q 
0 
•H 
fl 
P* 
konečný klá- 
sek v klase 
vyvinut, plu- 
ška při do- , 
zrání obilky 
se 
nerozpadává 
plevy chru- 
plavkovité. 
nejčastěji 
ve j čité, kratší 
než klásek 
— setá 
vřeteno klasu 
při dozrání se 
neláme, zralé 
obilky vypa- 
dávají z pluch 
plevy až ke 
spodině zře- < 
tělně kýlnaté 
obilka krátká, 
tlustá, nesmáč- 
knutá, nahoře 
uťatá, 
obilka podlouhlá, 
úzká, trochu se 
stran smáčknutá, 
nahoře 
přišpičatělá 
nadnřelá 2. 
tvrdá 3. 
vřeteno klasu 
při dozráni se 
láme, obilky 
z pluch 
nevypadávají 
klas řídký, skoro 4hranný; plevy / 
zpředu uťaté, 2zubé \ 
špalda 4. 
klas husté směstnaný, se stran í 
smáčknutý ; plevy z předu s ostrým ý okrýž 5. 
zubem dovnitř obráceným l 
plevy papírovité, podlouhlé, zdéli nebo i delší klásku 
/ 
l 
polská (>. 
konečný klásek v klase zakrnělý, někdy sotva patrný: pluška při f 
dozrání obilky se rozpadává na 2 kusy \ 
jednozrnka 7. 
1. Pšenice obecná, na Hané žito (Triticum vulgare Vili., gemeiner 
Weizen — obr. 564) jest jednoletá nebo ozimá obilina vyhánějící ze svazčitého 
kořene hladká stébla s tmavozelenými, drsnými listy a hustými, 4hrannými 
klasy. Břichaté klásky ( K K^) sedí ve výkrojcích vřetena klasového po jednom; 
3-4 nejdolejší z nich v klase bývají jalové. Mají 2 ve j či té, chruplavkovité, 
v dolejší části hřbetu oblé, jen nahoře kýlnaté smáčknuté, zpředu uťaté, zoubko- 
vitým hrotem ukončené plevy ( p p ± ) a mezi nimi nejčastěji 4 kvítky, z nichž však 
1 — 2 bývají neplodné. Pluchy (^j asi zdéli plev jsou buď bezosinné (A), zakon- 
čené pouhým hrotem, anebo dlouze osinaté (B ) ; plušky (^) jsou asi zdéli pluch. 
Kvítek sám, rozvíjející se v červnu, skládá se ze 3 tyčinek a svrchního semeníku, 
na jehož vrcholku jsou dvě pérovité blizny vyčnívající po stranách klásku. Okvětí 
jest zastoupeno dvěma nepatrnými šupinkami. Oblé nebo jen nepatrně smáčknuté 
obilky jsou volné (s pluchou nesrostlé) a při mlácení vypadávají z pluch. 
Pšenice náleží k nejstarším rostlinám kulturním. V Číně, Egyptě a jižní 
Evropě pěstovali ji dávno před Kristem. Původní vlastí její zdá se býti Mesopo- 
tamie, kde ji prý někteří cestovatelé nalezli dosud planou. Nyní pěstuje se ovšem 
v mírném podnebí a na lepších půdách ve všech dílech světa. V Evropě se jí 
nejvíce vytěží v Uhrách, v Americe ve Spojených Státech, v Asii v Přední Indii. 
Dlouhověkým pěstováním a šlechtěním pšenice obecné docílilo se tolik 
odrůd jako u žádného jiného druhu obilního ; čítáf se odrůd šlechtěním vzniklých 
do set. Jsou jednak bezosinné, jednak osinaté neboli fousky. Některé 
odrůdy mohou se síti jen na podzim - zimky, jiné pouze na jaře — járky 
