419 
neboli jeřice; některé možno síti na jaře i na podzim — přesívky. Co do barvy 
obilek (zrn) rozeznáváme pšenice bělky, zlatnice a červenice; prvé mají 
zrna bělavá, druhé žlutá, třetí žlutočervená až hnědá. 
K odrůdám pšenice obecné náležejí též ježky (T. vulgare compactum, 
Jgelweizen), které mají klasy jen asi 3 — 4krát delší než širší a klásky 
v nich hustě směstnané. Jsou obyčejně osinaté, někdy však také bezosinné. 
565. Kohoutek 7nodrý ; 
k brouk (zvětš.) ; t /, jeho 
larvy, p pruhy jimi způsobené. 
566. Zelenuška žluto- 
pásná ; 
A klas, B kousek stébla po- 
stižený larvou /; a hmyz 
(zvětšený) . 
567. Háďátko pšeničné ; 
A klas obsahující v černých zrnkách 
červíčky; z černé zrnko zvětšené, 
s, totéž na přič přeříznuté, s čer- 
víčky a ; a x háďátko silně zvětšené. 
Patří k nejstarším evropským odrůdám kulturním a hodí se zvláště do poloh 
drsnějších; sejí je hlavně v zemích alpských. 
Obilky pšeničné dávají nejjemnější a nejbělejší mouku na koláče, rohlíky, 
buchty, oblatky a jiné pečivo. Kromě toho se semílají na nejlepší krupici, dělá 
se z nich znamenitý škrob, řidčeji se praží na slad pro pivovary a lihovary. Slámy 
upotřebuje se hlavně jako steliva, méně jako píce ; také z ní pletou klobouky. 
Škůdcové pšenice z říše živočišné jsou skoro titíž, kteří uvedeni byli u žita. 
i. Z čeledi brouků vedle larev chroustů a kovaříků, vedle hrbáče 
27 ’ 
