513 
bez osiny měřeno, 5 — 6 mm dlouhé! — s listy tenčími, dlouhými, někdy sotva 
ojíněnými, jejichž pochvy tak jako stébla často fialově nabíhají, považují někteří 
za samostatný druh, zovouce jej k. písečnou (F. psammophila Hackel, F. ame- 
thystina Host, non L. — obr. 703). 
Roste nejraději na písčinách a v borech, zejména v nížinách vých. a středního 
Polabí, v Jičínsko-Boleslavsku a Karlovarsko-Tepelsku ; na Moravě byla pozorována 
posud jen na náspech trati u Bzence. V Cechách na 'ni první upozornil, sbírav ji 
na písčinách u Kolína a Nymburku, prof. L. Čelakóvský r. 1880. 
b) K. žlábkovitá neboli přitvrdlá (F. sulcata Hackel, F. duriuscula 
Jacq. — obr. 704) poznává se od k. ovčí nejsnáze dle tuhých, štětinovitých 
listů se stran smáčknutých, za sucha na každém boku s mělkým 
žlábkem; na příčném jejich řezu (TV) možno pozorovati dobrou lupou obyčejně 
5 svazků cévních a tři skupiny tlustobuněčného pletiva: v obou rozích 
a na hřbetě. Ostatně vytváří souvislé trsy 2—4 dm vysokých, namnoze jen při 
spodu pochvatých stébel a ohebných, přitloustlých, travozelených listů, má 
laty dole obyčejně pootevřené a klásky 6-8 mm dlouhé, krátce osinaté. 
Náleží k nejobecnějším travám, rostouc všude na mezích, lukách, suchých 
stráních a v lesích. 
Vyskytuje se v několika formách, z nichž u nás byla zvláště pozorována 
k. valesská (F. valesiaca Scheich. sp.), s listy tenčími, sivě ojíněnými, na- 
mnoze velice drsnými. 
c) Na návrší Zlínu u Dol. Lukavic (svých, od Přeštic v Plzeňsku) byla 
r. 1870 prof. Lad. Celakovským pozorována k. ametystová (F. amethystina 
L.), byvši sem patrně zavlečena z Bavor. Poznává se od předch. kostřav nejlépe 
dle dlouhých, niíovitvch, měkkých, slabě nasivělých listů, které jsou na průřezu 
skoro óhranné, v každém rohu se skupinou tlustobuněčného pletiva. 
Stébla 5 — 7 dm vysoká zakončují se úzkou, řídkou latou namnoze 5květých, asi 
8 mm dlouhých klásků, jejichž pluchy jsou bezosinné, zpravidla hrotité. Listy sté- 
belné jsou trochu silnější nežli listy přízemní a mají volné, v dolejší části lodyhy 
často n afia 1 o v ě 1 é pochvy. 
2. K. peřestá (F. varia Haenke — obr. 705) podobá se na první pohled 
k. sivé, s níž i v tom se shoduje, že má řásně složené listy na průřezu oblé, 
pod pokožkou s celistvým kruhem tlustostěnného pletiva (viz obr. 701 L t ). 
Oproti všem kostřavám předcházejícím, má však jazýčky v ústí listových pochev 
prodloužené, vejčité, vždy bez oušek ; za to bývá ústí pochev u dolních listů 
ztloustlé v tmavý mozoulek. Semeník jest n aho ře ch lu pa tý, kcležto u předch. 
kostřav je lysý. Ostatně jsou stébla asi 3 dm vysoká, při spodu suchými pochvami 
vyhynulých listů obalená, i s tuhými, štětin ovitými, namnoze velmi dlouhými listy 
sivozelená, ukončená latou dosti řídkou, z klásků 4 — 7květých, obyčejně žlutě a fia- 
lově peřestých. 
Náležejíc květeně alpské, byla pozorována na několika málo místech na 
skaliskách vyšších Krkonoš. Kvete až v červenci a srpnu. 
3. K. různolistá (F. heterophylla Lam. — obr. 706) slově tak odtud, že 
má jako násl. druh přízemní listy stětinovitě svinuté, na průřezu 3— 5hranné, 
stébelní listy (Z) však ploché, měkké, jako uvadlé, na spodu čepele se 2 oušky. 
Vyhání z bezvýběžkatého oddenku husté trsy četných listův a štíhlá, 3—10 dm 
vysoká stébla. Řídká, prodloužená, namnoze trochu níd lata skládá se z klásků (ZT) 
4 — 6květých, přímo odstálých, jejichž drsné pluchy jsou po kraji bělomázdřité 
a zakončují se obyčejně vláskovitou osinou. 
Roste porůznu ve stinných lesích. Kvete v červnu a červenci. 
33 
