561 
■b Pozn. Rostouc ve stinných vlhkých křovinách a v bažinách, mívá často 
měchýřky i později zelenavé nebo alespoň bledší a listeny spodnějších klásků 
protaženy v delší zelené štětinovité čepele, své klásky přerůstající. V té 
formě slově o. hájní (C. nemorosa Rebent). 
45. O. měkkoostenná (C. muricata L., C. contigua 1 Hoppe ■ — obr. 769) 
liší se od druhu předch., jemuž velice se podobá, hlavně tím, že má trojhranná 
stébla ne kříd látá (s boky plochými — kdežto u o. liščí jsou boky žláb- 
kovitě vyduté), čárkovité listy jen 2-4 mm široké, vejčité nebo vejčitě kopinaté 
měchýřky plodní (/) bezžebré a pluchy světlohnědé, se zeleným hřbetním 
pruhem, skoro tak dlouhé jako plodní měchýřky. V ostatních vlastnostech 
shoduje se s druhem předch. 
Roste ve světlých lesích, na lukách a porostlých stráních. Kvete jako předch. 
v máji a červnu. 
Pozn. Jsouc druhem značně proměnlivým, ostřice měkkoostenná vyskytuje se 
u nás dle Celakovského ve 3 odrůdách: 
a) O. měkk. vlastní (C. muric. genuina) — má hustý nebo dole trochu 
přetrhovaný (složený) klas, bledé pluchy a nazelenalé, kopinaté, na spodu 
houbovitým pletivem ztloustlé měchýřky. Blanité jazýčky listových pochev 11a 
straně čepelí jsou povytáhlé vzhůru, přesahujíce 11a přední straně pochvu, a jsou 
na kraji tenkoblanné. 
/?) O. leskloplodá (C. lamprocarpa Cel., C. Pairaei F. Schultz) — má klas 
podobný jako odr. a), ale pluchy nahnědlé a měchýřky vejčité, dole n e- 
ztloustlé, lesklé, barvy hnědé až načernalé. Blanité jazýčky na straně 
čepelí jsou nízké, na přední straně pochvu nepřesahující, na kraji ztloustlé. 
O. přetrhovaná (C. divulsa Good. — obr. 769 B) — má klas pro- 
dloužený, přetrhovaný, trochu nící, pluchy bledavé, plodní měchýřky 
a jazýčky na straně čepelí podobné jako odrůda předch. 
46. 0 . latnatá (C. paniculata L. — obr. 770) vyhání z bezvýběžkatého 
oddenku husté trsy krátkých, přímých, listnatých výhonků a přímých, 3-8 
vysokých, ostře draslavě trojhranných stébel, na jejichž spodu jsou ve- 
liké hnědé, lesklé, neroztřepené pochvy, výše pak sivé, čárkovité, 5 — 7 mm 
široké, 3 — 6 dm dlouhé listy. Nahoře zakončuje se stéblo latou klásků více méně 
směstnaných, před rozvitím bělavých. Jako u obou druhů předch. obsahuje 
i zde každý klásek oboje kvítky: dole pestíkové s 2 bliznami (T^j), nahoře praš- 
níkové (F). Listeny, z jejichž paždí vyrůstají klásky, jsou šupinovité, nejspod- 
nější namnoze protaženy ve štětinovitou, kratičkou čepel. Pluchy (f lf p) klásků 
jsou vejčité, špičaté, barvy červenohnědé, rezavě hnědé nebo rezavě 
žluté, po kraji bělomázdřité, na hřbetě bez zeleného proužku nebo 
se zeleným proužkem sotva znatelným. Široce vejčité, uvnitř dosti ploché, vně 
vypouklé, stopečkaté, slabě lesklé, světle hnědé měchýřky plodní ( f ) sužují se 
znenáhla v dvouzubý, po kraji pilovitý zobánek. 
Roste na bažinatých, rašelinných místech, v příkopech a na březích vod 
zejména v Sudetách, vých. Polabí, hornatině doupovsko-tepelské, Plzeňsku, poříčí 
střední Otavy, na Moravě zvláště v části západní, střední a východní, ve Slezsku 
v Těšínsku. Kvete v máji a červnu. 
Pozn: Celakovský jí rozeznává 2 odrůdy: 
«) O. kostrbatá (C. panic, squarrosa Cel.) — s klásky krátce vejčitými, směst- 
nanými na větévkách laty skoro přisedlých, s pluchami červeno-hnědými, šíře bělo- 
krajnými a s plody kostrbatě rozestálými, většími, často zřetelněji žebernatými. 
l ) Lat. contigu us = stýkající se. 
36 
