593 
1. Zevar větevnatý (Sparganium ramosum Huds. -obr. 823) jest vytrvalá 
bylina s krátkočlenným, výběžkatýni, v bahně tkvícím oddenkem, z něhož vyrů- 
stají meěovitě čárkovité, na dolejším průřezu skoro trojhranné listy a oblá, až 1 m 
vysoká, nad vodou přímo trčící, nahoře rozvětvená lodyha. Listy lodyžní podobají 
se listům přízemním, stojí na lodyze ve 2 řadách a pochvami svými ji objímají. 
Drobné, jednoduché kvítky (obr. 824) jsou hustě směstnány do kulatých 
slrboulů, které sedí po stranách úžlabních, často více méně zprohýbaných větví 
a to tak, že na spodu každé větve sedí jeden nebo dva větší strbouly pestíkové, 
zřídka tři nebo více strboulů pestíkových a nad nimi v jistých vzdálenostech větší 
počet menších strboulků prašníkových. Kvítky obojích strboulů mají místo okvětí ně- 
kolik (nejčastěji 3, řidčeji 4 — 5) úzkých, blanovitých šupinek. Prašníkové květy 
obsahují nejčastěji 3 volné tyčinky s extrorsními prašníky, pestíkové svrchní, 
jednopouzdrý semeník, kterýž tvořen jsa jediným plodolistem, chová v sobě jediné 
vajíčko a prodlužuje se na vrcholku v jednoduchou čnělku s poměrně velikou, 
čárkovitou bliznou. 
Plody (/ «) jsou drobné nažky. Dozravše, padají do vody, na jejímž povrchu, 
majíce kyprou, vzduchem naplněnou slupku, nějakou dobu se udržují a bývají 
pak proudem často daleko zanášeny. 
Opylení protogynických květů jest téhož způsobu jako u orobince (str. 591). 
Roste ve vodních příkopech, při březích řek i rybníkův a v kalužích. Kvete 
v červenci a srpnu. 
824. Květy a jejich diagramy zevaru větevnatého\ 
A d.'agram kvetu prašníkového A lt B diagram kvetu pestíkového B J; Z? 2 . 
V novější době roztřiďují jej botanikové (u nás na př. prof. Čelakovský) 
hlavně na základě zralých plodů ve 3 samostatné druhy : 
a) Z. vzpřímený (S. erectum L. em. «, S. ramosum Huds., emend. Beeby) 
— má plody (obraz 823 a ) opak jehlancovité, hranaté, těsně k sobě přiléhající, 
ke spodu klínovitě súžené, na vrcholku napuchlé, dosti ploché, zašpičatělé krátkým 
zobánkem, v době zralosti (září a říjnu) nelesklé, šedohnědé až načernalé. Šupinky 
okvětní (o) jsou až skoro ke konci stejně úzké. 
Z. m a 1 o p 1 o d ý (S. microcarpum Cel.) — má plody ( 0 ) k oběma koncům 
více prodloužené, v dolejší části svraskalé, v hořejší vejčité třetině hranaté, v delší 
zobánek znenáhla súžené, v čas zralosti (koncem září a v říjnu) leskle hnědé, 
mnohem menší nežli u druhu předch. ; okvětní šupinky (o) jsou ke konci značně 
rozšířeny. Celá rostlina bývá zpravidla slabší, majíc lodyhu pouze 2 — 6 dm vy- 
sokou a listy nanejvýš 8 — 9 mm široké. Jsa u nás nej rozšířenější, roste nejraději 
u potoků, v příkopech a kalužích. 
y) Z. zanedbaný (S. neglectum Beeby) — má plody ( y ) elliptičné, hladké, 
na průřezu oblé, nahoře v zobánek znenáhla súžené, v čas zralosti (v říjnu) lesklé, 
nažloutlé nebo světle hnědé; šupinky okvětní (0) jsou jako u předch. Celá rostlina 
jest až 1 m vysoká a má listy až 14 mm široké. Jest u nás vzácný: byle dosud 
pozorován pouze u Kladna, Velvar, Vel. Oseku a Smiřic. 
2. Z. jednoduchý (S. simplex Huds. — obr. 825) má sice lodyhu přímo 
nad vodou trčící jako z. větevnatý, avšak při tom vždy jednoduchou, 
38 
