599 
uložené dobrou ochranou proti žravým plžům. Vařením a sušením jedovaté účinky 
však úplně zmizí, tak že možno pak oddenky, obsahující hojnost škrobu, pojídati. 
V některých krajinách ruských sušené oddenky melou a mouku z nich přidávají 
do mouky chlebové. 
Rod 2. Ďátalík 1 bahenní (Calla 2 
palustris L., Schlangenkraut, Drachenwurz — 
obr. 830) vyhání z článkovaného oddenku, 
jímž se plazí v bahně, četné kořínky a na 
vrcholku jeho dlouze řapíkaté, srdčité, celo- 
krajné listy jakož i jednoduchý, 10 — 25 cm 
dlouhý stvol, zakončený krátkou válcovitou 
palicí neúhledných kvítků ve vejčitém, ne- 
uzavřeném, vně zeleném, uvnitř bílém 
toulci. Kvítky (R) jsou sice též nahé (bez 
832. Diagram, květ f a. podélný řez hořejší okvětí) jako u aronu, avšak většinou obojaké, 
části semeníku {/) puškvorce obecného. obsahujíce vedle svrchního, jednopouzdrého 
semeníku po 6 — 8 tyčinkách; jen nejhořejší 
kvítky v palici bývají prašníkové. Plody (/) jsou vícesemenné, červené bobule 
palčivé chuti. Fialová semena jejich, uložená v průhledném, lepkavém rosolu, 
podobají se poněkud malým broučkům; 
proto prý někteří ptáci bobule ďáblíku rádi 
klovají, při čemž se jim přilepují semena 
na tělo a ptáci je pak rozšiřují po okolí. 
Opylení protogynických květů obstará- 
vají některé mouchy, několik broučků a plžové, 
kteřížto lezouce po květenství, přenášejí pyl 
na lepkavé noze. 
Roste v lesních bažinách, rašelinách a 
mokrých olšinách v horách Krušných, Su- 
detách a jich předhořích, vých. Polabí, Česko- 
moravské vysočině a Třeboňsko-Budějovicku, 
jakož i porůznu na Moravě a ve Slezsku. 
Kvete v červnu a červenci. 
O oddenku a listech jeho platí, co po- 
věděno o nich u aronu : za čerstva jsou 
totiž jedovatý, obsahujíce ostrou šťávu a dro- 
bounké, vápenité rafidy, vařením však jedo- 
vatosti pozbývají. Ve Švédech a v ruské 
gubernii vitebské (západně od Moskvy), kde 
ďáblík velice hojně v bažinách se vyskytuje, 
přidávají mouky ze sušených oddenků pod 
jménem „bobovníku" do chleba. Druhdy 
užívali oddenku též od ušknutí hadího, jak 
o tom svědčí německé jeho jméno. 833. Richardie africká. 
Rod 3 . Puškvorec 3 neboli šišvovec 4 obecný (Acorus 5 calamus 
‘) Ďáblíkem nebo j ester e m zove tuto bylinu již Mattliioli (str. 187), doklá- 
daje: »Kdož by sobě rukou svých tímto kořeuem pomazal a potřel, uetřeba mu se báti 
ještěrů aneb liadů«. Rusky slově ófcJiOKpLKiHnirb, polský czerwieň uebo grzybieniec, 
choř v. strkat. 
2 ) Jméno calla vyskytuje se již u Plinia pro tuto uebo podobnou bylinu. Souvisí 
prý s řec. xáXlog = krása. 
3 ) Utvořeno z něm. Brustwurz. Někde říkají pruškvorec, prustvorec, 
brustvorec. Poláci jej jmenují tatarak nebo ajer, Rusové a 11 p t>, Chorvaté babad. 
Také Matthioli jej zove pravé akorum nebo prustvorec. 
4 ) Zkomoleno z něm. Siisswurz. 
5 ) Byl znám pod tímto jménem již u starých Římanův a Řekův. Někteří odvozují 
od řec. á = bez -|- xógog — nasycení, že se I10 užívalo při špatném trávení. Plinius 
uvádí že se jím léčily zřítelnice »quia zaig xógaig — pupillis medeatur«. 
