624 
pravým úhlem; dozravše jsou lesklé, barvy žlutohnědé. O podpůrných listenech 
v šišticích a o blanitých křídlech semen (/) platí, co pověděno u b. lesní. 
Vytvářejíc v jižnějších zemích na př. ve Štýrsku a Dol. Rakousích mohutné 
« černé" lesy, u nás sázívá se v novější době v sadech a lesích celkem zřídka. 
Dává podobný užitek jako b. lesní. 
4. Limba 1 (P. cembra 2 L., Zirbelkiefer, Arve — obr. 869) jest sosna niž- 
šího vzrůstů, dosahující 6 — 10 m výšky, s korunou kuželovité vejčitou, nahoře za- 
okrouhlenou, později nepravidelnou. Mladé letorosty pokrývá rezavě žlutá 
plst, čímž liší se tento druh ode všech ostatních. Tuhé, tmavozelené, 
6 — 1 2 cm dlouhé, na průřezu trojhranné listy skládají 5Četné svazečky 
a opadávají teprve po 5 létech. 
Květy jsou podobné jako 
u druhů předch.. Krátce 
vejčité, přímé šišky však 
mají štítky na konci tlustých 
šupin poměrně malé a obsa- 
hují semena bezkřidlá (/>,/), 
s tlustou slupkou a jedlým 
jádrem, podobná drobným lí- 
skovým oříškům. Zralé šišky 
se nerozchlipují, opadávajíce se 
stromu se všemi svými semeny. 
Na zemi se posléze rozpadávají 
a semena se z nich uvolňují. 
Rostouc hlavně v Alpách, 
Karpatech a na Urále, u nás 
jest stromem vzácným. Nalézti 
ji možno na př. na vrcholku 
Boubína u Vimberka, kde tvoří 
lesíček, na vrcholí Šóningra 
u Krumlova, u Sv. Tomáše 
v Šumavě, u hradu Lipnického, 
blíže Něm. Brodu a j. Kvete 
v máji. 
Olejnatá semena jsou 
jedlá, proto je v jižní Evropě 
jakož i v Sibiři (zvláště v gu- 
bernii Tomské) sbírají; v Italů je prodávají vedle semen piniových pod jménem »pinioli«. 
5. Vejmutka 3 (P. strobus 4 L., Weimutskiefer, Strobe — obr. 870) dosahujíc 
až 35 m výšky, jest na kmeni a starších větvích šedá a velice dlouho hladká: 
teprve po 20 — 30 letech objevují se na kůře kmene trhliny. Světlozelené listy 
v 5Četných svazečkách jako u druhů předch. jsou velice jemné, 8 — 14 cm 
dlouhé, po 2 — 3 letech opadávající. Šedohnědé, válcovito- vřeteno vité, 
přes 1 dm dlouhé, převislé šišky, mající poměrně tenké, řídké šupiny, připo- 
mínají vnějškem poněkud šišky smrkové. V paždích šupin sedí křidlatá se- 
mena (/), kteráž ze zralých, rozchlipených šišek vypadávají a vítr je roznáší po okolí. 
M Slově tak i v jiných řečech slovan., na př. v polštině a chorvatštině. Někteří 
odvozují od střněni. limbou ni, nněm. leimbaum. 
2 ) Tak zovou ji v sev. Itálii. 
3 ) Evropané si jí v sev. Americe poprvé důkladněji povšimnuli na statcích lorda 
W eymuth a. 
4 ) Řec. oxQÓfioc, (lat. strobus) = kužel, vzhledem k šiškám. Plinius zval tímto 
jménem limbu. 
869 . Limba ; 
p šupina šišky se 2 nažkami, /semeno. 
