627 
6. Pi nie (Pinus pinea 1 L., Pmienkiefer) jest borovice sličného vzrůstu, z dáli 
podobná rozpjatému deštníku. Má přes i dm dlouhé, podvojné jehlice a veliké 
šišky obsahující v paždích značně tlustých šupin olejnatá, bezkřídlá semena — pig- 
noli, která v jižní Evropě všeobecně pojídají. 
Jsouc domovem v jižní Evropě, našim zimám nedovede vzdorovati, tak že 
musí přezimovati v skleníku- Největší lesy piniové rozkládají se v okolí Ravenny 
v sev. Itálii, odkudž také nejvíce »piniových oříšků« do obchodu přichází. 
Rod 2. Jedle 2 bělokorá (Abies 3 
alba Milí., A. pectinata 4 DC., Pinus picea 5 L., 
Edeltanne — obr. 873 a 874) jest strom 
30 - 60 m vysoký, s přímým, štíhlým kmenem 
a úhlednou, v prvních létech jehlancovitou, 
pravidelně přeslenovitou, později válcovitou ko- 
runou, jejíž větve rovnovážně odstávají. Kůra, 
s počátku olivově hnědá, později zbělá do Šeda; 
asi do 40. roku zůstává hladkou, teprve 
potom objevují se na ní mělké trhliny. Cárko- 
vité, ploché listy neboli jehlice (L) jsou na 
svrchní straně tmavozelené, lesklé, na rubu 
však mají dva bělavé proužky, pocházející od 
jemné vrstvičky vosku. Právě v těchto proužcích 
ústí se průduchy, jimiž rostlina transpiruje ; 
poněvadž voda (rosa) k vosku nelne, průduchy 
se nikdy neucpávají a transpiraci se nepřekáží. 
Na koncích jsou jehlice obyčejně vykrojeny, 
zvláště na větvích spodní a střední koruny; 
na větvích vrcholových bývají však tupé i skoro 
špičaté. 
Ačkoli vyrůstají jehlice ve spirále okolo 
větve se vinoucí, přece se staví, na spodu se 
zkrucujíce, do dvou řad : v právo a v levo. 
U větví vrcholových však ohýbají se jehlice 
v ten způsob, že směřují svými špičkami vesměs 
k nebi. S fysiologického stanoviska možno toto 
zajímavé rozestavení listů vy světliti takto: Kde 
jsou listy zastíněny, staví se do dvou řad, obra- 
cejíce se širokou plochou svrchní vesměs 
k slunci, aby se jim sporé paprsky sluneční 
hořejšími větvemi k nim se prodírající, ne- 
mohly vyhnouti. Ve vrcholku koruny však a 
na místech nezastíněných jsou listy paprsky 
slunečními zahřívány až příliš mnoho, tak že nastává nebezpečí, aby se z nich 
nevypařovalo více vody nežli vypařiti se smí a aby mimo to netrpěl silným 
ozařováním chlorofylů Ohýbají se tudíž listy do svislé polohy, v níž paprsky slu- 
neční tak kolmo na ně nedopadají. 
Setrvavše na větvích 6-7 let, jehlice počnou opadávati ; někdy však vytr- 
vají až 15 let na stromě. 
873. Jedle bělokorá 
(celkový pohled) . 
b Lat. pinea (u Ho m éra jiítvq) = šiška. 
2 ) Srovn. rus. pol. jodta, chorv. jel, jela, stslov. jela. 
3 ) Jméno to vyskytuje se již u Pii ni a. Snad místo abities = bělost, vzhledem 
ke kůře. 
4 ) Lat. pec ti na tu s = liřebenitý, vzhledem k rozpostavení listů na větvích. 
5 ) Lat. pice us = smolný. 
40 " 
