630 
3- Hnilobu dřeva zaviňuje podhoubí týchž hub jako u borovice (str. 621). 
První stopy nynější jedle bělokoré (A. alba Milí.) vyskytují se teprve 
v pliocenu, ačkoli jiné druhy rodu jedlí sahají bezpochyby až do útvaru křído- 
vého jako rod smrků. 
877 . Jedle kanadská : 
<7 květy prašnikové, f šupina šišky se semeny. 
Z velikého počtu cizích jedlí, z nichž mnohé i naše podnebí snášejí 
a někdy v sadech jako stromy okrasné bývají pěstovány, budtež uvedeny pouze tyto : 
1. Jedle Nordmannova 1 (A. Nordmanniana Lk) — má podobné jehlice jako 
j. bělokorá (na konci vykrojeny, na rubu se 2 bílými proužky), ale namnoze 
trochu delší a hustší, na starších větvích nepravidelně 2řadé, na mladých 
hustě směstnány a ku předu 
namířeny. Také větve jsou hustší 
nežli u naší jedle, poněvadž kromě 
obou normálních větviček, pravé a 
levé, ve které mladé větve se roz- 
větvují, vyrůstá ještě třetí větvička 
na spodní straně. Šišky shodují se 
úplně se šiškami jedle bělokoré. 
Jsouc domovem na Krymu a 
v Kavkaze, pěstuje se od r. 1848. 
též ve střední Evropě, ovšem dosud 
hlavně jen ojediněle v sadech jako 
strom okrasný, poněvadž vytváří, 
počínajíc nízko nad zemí, pravi- 
delnou, jehlancovitou korunu. 
2. J. sibiřská neboli pichta 
(A. sibirica Ledeb., A. Pichta Forb.) 
podobá se též velice j. bělokoré, 
má však větve slabší, jehlice užší a 
kratší, nezřetelně 2řadé, spíše skoro 
4řadé, světlohnědé pupeny potaženy 
lesklou pryskyřicí a válcovité, 6 — 10 cm dlouhé šišky před uzráním šedomodré, 
s listeny bud úplně mezi šupinami skrytými nebo jen krátkou špičkou vyčníva- 
jícími. Rozemnuté větvičky příjemně voní. 
878 . Jedle Douglasova'. 
A větévka s květy, B šiška ; F mladá, f starší šupina se se 
měny v paždí dvouklanébo listenu. 
H Ku poctě Alex. Nordmanna, prof. a ředitele botanické zahrady v Oděse, 
jenž. ji objevil 11a Kavkaze. Zemřel r. 1866 v Helsingsforsu. 
