637 
se pryskyřice, kterou v M. Asii, vlasti tohoto smrku, sbírají pod jménem »sap i li- 
dových krůpěj í.« 
4. S. omorika 1 (P. Omorica 1 Pančič - obr. 890) liší se od druhů předch 
hlavně jehlicemi, které jsou asi 1 cm dlouhé, dosti ploché, na vnější (spodní 
straně leskle zelené, na vnitřní 
(svrchní) bělavě ojíněné, tak že při- 
pomínají zbarvením nemálo jehlice 
jedle, ale ovšem obrácené spodní 
stranou nahoru. Šišky, visící na 
koncích větví, jsou vejčité, ellip- 
tičné, pouze 3 — 5 cm dlouhé. Cel- 
kový vzrůst jest štíhle jehlancovitý, 
anyť větve, z kmene vyrůstající, po- 
měrně slabé, jsou většinou sehnuty 
dolů, často až k samé zemi. Tvoří 
menší lesy v Bosně a Srbsku, kde 
teprve r. 1875 na n ěj upozornil 
srbský botanik Pančič. 
Rod 4. Modřín 2 
evropský (Larix 3 decidua 4 Milí., 
L. europaea DC, Pinus 5 larix L., 
Lárche - obr. 891) jest ze všech 
našich jehličnatých stromů jediný, 
890. Smrk omorika : 
A větévka s květy, B větévka s šiškou. 
9 Tak jej nazývá lid v Srbsku. 
2 ) Srovn. s pol. modrzew, modrzen, rus. MO^epeBO. Předkové naši mu říkali 
dřín (Mattholiův Herbář str. 27) a na Moravě jej dosud tak jmenují. 
3 ) Vyskytuje se již u Plinia; kmen slova toho neznám. 
4 ) Lat. decidnus == opadavý. 
3 ) Viz pózu. 2 ) na str. 612. 
