652 
Neúhledné, nahé kvěíy, objevující se od konce března do začátku máje na 
stromech starších 20 let, jsou dvoudomé. 
Květy prašníkové vyrůstají na spodu loňských větévek (A) v paždích listů 
v podobě stopkatých, na spodině stopek několika šupinkami opatřených šištiček (F) 
Každá šištička skládá se z 5-10 ke společné stopce přirostlých tyčinek podivného 
tvaru: prašníky jejich jsou totiž okrouhlé, mělce laločnaté štítky, kteréž, přirůstajíce 
středem svým k nitkám, mají na spodní straně 5 — 6 pylových váčků. Tím podo- 
bají se tyčinky tisu plodním štítkům šištic přesliček (srovn. obr. 915 v) a proto 
právem klade se tis na poslední místo rostlin jevnosnubných. 
Květy pestíkové(/\) vyrůstají v podobě světlozelených pupínků [B) z konců 
kratičkých, šupinatých úžlab nich pavětviček, jsouce zastoupeny jediným pří- 
mým vajíčkem (o), okolo něhož činí vysoký val zelený pohárek (míše k, 
arillus — ni). 
Neobyčejně tvrdé a husté dřevo tisové hodí se zvláště na práce soustruž- 
nické. Zralé plody jsou jedlé, mladé větve a jehlice však jedovaté. 
První objevení se nynějšího tisu na povrchu zemském spadá do pliocénu. 
Považujetne-li však za praotce rodu tisů Ta x o d i u m cretaceum Ung., pak 
u nás ovšem rostly tisy již v době křídové. 
Z cizozemských rostlin tisovitých, pěstovaných někdy pro okrasu v zahra- 
dách, zasluhuje zmínky : 
Zatím co z vajíčka se vyvinuje dokonalé semeno o tvrdém obalu (*), míšek 
(m) se zveličí, zdužnatí a zčervená, čímž vzniká nepravý plod (f), podobný 
jednosemenné bobuli na 
vrcholku otevřené. Nápad- 
ným zbarvením lákají zralé 
plody na podzim některé 
ptáky, zejména kosy, kteří 
pak přispívají k rozšíření 
tisu po okolí, anať semena 
střevem ptačím prošedší, na 
klíčivosti netrpí. 
Semena musí alespoň 
rok odpočívati v zemi, 
nežli vyklíčí. Oproti jehlič- 
natým stromům vlastním 
má rostlinka ze semena vy- 
klíčivší namnoze pouze dvě 
dělohy. 
911. Salisburie dvoulaločná ; 
f plod. 
na vyhynutí. (J nás nejčastěji lze viděti stromy a kře tisové v sadech, kde se sá- 
zívají pro výzdobu a do živých plotů. Poněvadž velice zvolna roste — kmeny 
stromů lOOletých mívají sotva 2 dm v průměru — dosahuje tis nad míru vyso- 
kého stáří, z evropských stromů nejvyššího, až prý 2000 let. Za nejstarší v naší 
vlasti dlužno považovati tis rostoucí za zdí hradu Pernštýnského u Nov. Města 
na Moravě. Jest 17 m vysoký a ve výšce muže má v objemu 4 m. Stáří jeho od- 
haduje se na 1000 let. Dva staré stromy tisové spatřiti lze též v Košířích 
u Prahy. U Sloupu (jzáp. od Davle, při vtoku Sázavy do Vltavy) nazývá se dosud 
jedna stráň tisovou, poněvadž byla druhdy porostlá statnými tisy, jež byly 
r. 1852 vykáceny. Že byl druhdy tis v naší vlasti hojně pěstován, toho dokladem 
jsou též názvy mnohých vesnic, na př. Tis, Tisová, Tisov, Tisovec, Tisovice atd 
Tis tvořil kdysi v Ev- 
ropě celé lesy. Nyní však 
jest celkem vzácný, takřka 
