5 
at den findas, men i saa Bald er Kaptajn Hancock yderst ueg— 
net til Millionaer-Professionen. 
Hans Stemrae er stille, han taler ikke meget; men hans Ord bar 
Vaegt. Han sp/rger ikke om Pormue slier Overbevisning, men ser sine 
Polk an, respektersr deres Meninger og d/i^mmer sjaeldent forkert. 
Ogsaa blandt Mennesker har han 3vne til at sorters Guldet bort 
fra de Uaedle Metaller, — og det er maaske mere end andet den Bvne, 
der er Grxmden til hans f^konomiske Sukces. 
Hancock laeser ikke ret meget, hans Tid er for optaget; men det, 
han laeser, er l^digt. 
Han er i den Betning meget konservativt indstillet, hans bibliotek 
omfatter vaesentligst de gamle Taenkere og Klassikere. Finder De en 
Ting Forfatter iblandt de mange s/ger, kan De vaere vis paa, at det 
er sen, hvis Maning og Tanker Eaekker ud over Dagen og Vejen. 
Hancocks Sans for Musik er hans Livs aandelige Eygrad. 
IVa den Gang, han sad hjemme paa Gaardens Led og spillede paa 
en Harmonika til femogtyve Cent, og til nu, hvor han tolker Alver- 
dens sk/5nneste Toner paa en Cello, som selveste Verdensgeniet Pablo 
Cassal har frydet sig over og /^nsket at eje, har llusiken udl/st hans 
Drom i de stille Stiinder. 
Dr/mmene har vel forandret Karakter, men Drengens Glaede ved 
Musiken er uforandret blevet overf/rt til den voksne Mand. 
P/r spillede han \inder blomstrende Hegn i Kaliforniens Sol, nu 
er Rammen en vidnnderlig Musiksalon i at Palae; men Billedet er sta- 
dig det samme. 
Hans Sternme kan blive helt bl^d i Klangen, naar han taler om sin 
Cello, og hans Gaest bliver snart klar over, at Hancocks Repertoire 
