Xllt 
indokiiiesiska sektionen Vlicedusa ar olikheteu storre, sa att imge- 
filr ett lika stort antal avter bar skild, som foreuad, spirallaiiiell, 
ellev ar atmiustoiie denues iiedre auda utdrageu sa, niira ofre la- 
mellens ofre, att de uarapa sammanflyta. Afveii hos de europei- 
ska arterna raed lamella spii'alis conjuncta afvergar denna icke 
alltid omarkligt i ofre lamelleii, utan betecknas foreningspunkten 
ej sallau medelst en insankning eller uppbojning eller en krbk- 
iiing och nagon gang tranger ofre lamellen sa langt inuti myu- 
ningen, att det kan misstagas for en forening einellan ofre lamel- 
len och spirallamellen, ett misstag, som sjelfva Rossmassler bar 
(Iconogr. III. p. 63) begMt vid Cl. corpulenta. 
Fbrst med tertiarperiodens bbrjan upptradde, savidt man uu 
kiinner, Clausilierna pa jorden och genast visa de tendens till 
den variabilitet, som nu i sa bog grad utmarker dem. De, som 
icke eller i mindre grad knnde lampa sig efter fbrandrade for- 
ballandeu, gingo under och nya iner bojliga former intogo de an- 
dras rum. Saliinda uppstodo sa smaningom typer for egua formkret- 
sar och ju storre deras variatioiisformaga var, ju liingre bibehollo 
de sig och da stamformeu dukade under, lixerade sig den ena eller 
andra iiiformen till ett nytt centrum for en ny formkrets, som annu 
lefver, stundom kraftfullt i rik vexling eller i enstaka aftynande 
former. Boettger anser, att da miocenbafvet drog sig tillbaka 
mot sbder, utslocknade irtn/mi/tra-sektionens arter och blott eii 
enda. Cl. pauli, blef pa niigot underbart satt raddad pa Pyrene- 
ernas bfversta branter ; den under iildre och mellersta tertiiirtiden 
i Europa vidt utbredda sektionen Scrridina, bar nu blott nagra 
fa lemniugar qvar i Kaukasus och pa Armenieus berg, Charpen- 
iieria bar^dragit sig tillbaka bogt upp pa Savoyens Alper (fossil 
i nedre miocenbildning i norra Bohmen); sect. Triptychia upp- 
borde att lefva, sedan dess former slutligen antagit gigantisk stor- 
lek, lamellerna mer och mer forkrympt och skalets truncation 
blifvit normal, sannolikt da det sista, det pliocena, tertiarhafvet 
drog sig undan at oster ; de nu lefvande, med triptychierna 
narmast forvandta, arterna forekomma blott i nagra fa jettefor* 
mer i Europas bstliga och sydvestliga delar. Eocenperiodens 
