Ethnografi. 
Mexikan- 
ska folk. 
2Z 
och funnit detta bestyrkt af ett par exempel , som han 
varit i tillfälle att analysera. 
De Amerikanska språkens stora och talrika olik- 
heter bli lätt förklarliga genom denna föränderlighet och 
böjlighet hos orden samt genom folkets lifliga fantasi, 
som gör dem benägna för att uttrycka sig i liknelser 
och att begagna epitheter i stället för namn (t. ex. ”den 
lysande” i st. f. ”solen”), hvarvid ett sådant epithet, 
eller en sammansättning, blir bruklig hos ett, en annan 
hos ett annat, för öfrigt ganska närslägtadt folk. [Man 
ihågkomme härvid ordens bruk i Svenska och Danska, 
som knappt kunna anses för skilda språk, t. ex. syno- 
nymerne hustru, kone]. Genom den anförda böjlighe- 
ten och bildbarheten hos orden, hafva Amerikanerne 
kunnat gifva egna, inhemska namn åt de af Européerna 
införda djur, växter och varor, utan att låna de eu- 
ropeiska . 
Mexicos stora högland kallades af infödingarna 
Anahuac. En liten del deraf, omkring staden Mexico, 
tillhörde, då Européerna kommo dit, Aztekerna, hvil- 
kas siste konung var Montezuma. Den äldsta hän- 
delse i Amerikas historia, som är känd genom inhemska 
traditioner, är Toltekernas invandring till Mexico, från 
ett nu obekant land, som sagan benämner Huehue- 
Tlapallan. Enligt Cla vigeros beräkning af uppgifterna 
i de gamla sagorna , skulle deras vandring ha börjat 
omkring år 544 och de skulle hafva kommit till Mexico 
år 648, hvarest deras hufvudstad blef Tula, norr om 
staden Mexiko. De voro ett bildadt, åkerbrukande 
folk, som förstodo att bearbeta metaller, införde bom- 
ullsodlingen och majsen och uppförde talrika, stora, 
praktfulla byggnader. Deras efterkommande lära hafva 
nedsatt sig i Guatimala, i anledning hvaraf de äro om- 
talade i förra årsb. sid. 78, till hvilken vi hänvisa. 
Chechemecas, som efter Toltekerne, omkring år 4170, 
eller, enligt Sahagun, 1246 ägt Mexico, lära hafva va- 
