35 
Ethnografi. 
ljust hår, ett lugnare lynne samt mera idoghet och 
böjelse för åkerbruk. De bebo en landsträcka mellan 
Mexico och Prairies, från Missisippis utlopp, genom 
Texas, Nya Mexico och derifrån norrut, vester om ber- 
gen. Ett ökadt intresse synes denna menniskorace få 
genom den bildning bland dem, som omtalades (sid. 34) 
bland Moqui m. fl. vid norra ändan af Californiska vi- 
ken och de öfverensstämmelser som häraf fås med be- 
rättelserna om Aztekernas vandringar. Latham anser 
dessa Moqui för fabelaktiga och anser dem vara upp- 
gifna såsom boende vid floden Gila , jemte Pimos , Zumi 
m. fl., hvilka alla han uppräknar såsom obestämda, 
näst före Mexikanska folken. Men Pater Garces be- 
rättelse förlägger Moqui tydligen långt norr om Pimos 
&c. och det synes Ref. helt tydligt, att de verkligen 
existera, och äro desamme som Wilkes Monquoi (sid. 
33, samt att alla dessa folk höra till samma stamsom 
de nyss nämnde Paducas, Cumanches m. fl., och slut- 
ligen, att en närmare undersökning af dessa trakter och 
folk skall leda till högst önskvärda upplysningar öfver 
de beryktade Toltekanerne och Åztekerne. Ännu flera 
upplysande tillägg om Nordamerikanerna komma att om- 
talas längre fram. 
Södra Amerikas folkslag skildras af Prichard 
mest efter d Orbignys i förra årsb. omtalade arbete. 
Han anser ej den deruti gifna indelningen för ethnogra- 
fiskt rigtig , men följer den med någon förändring i brist 
på bättre; han har ej haft kännedom om Tschudis ar- 
beten. Anmärkningsvärd är i sanning den stora olik- 
heten i bådas uppgifter. — De enda källorna för Syd- 
amerikas egentliga historia före 4 500-talet utgöras af 
de traditioner som röra Incas och deras herravälde i 
Peru, det enda land i Sydamerika, som ägde en högre 
bildning. Liksom i Mexico blefvo dessa traditioner upp- 
