Folken 
midt i 
Sy da me- 
rika. 
4£ Ethnografi. 
4:o Guaraunas på Orinocos delta-land, der de måste 
bo i träden, för att vara säkra för öfversvämningar, 
dessutom några flera. Ännu många andra uppräknas i 
Guyana. Man måste tillstå att uppgifterna synas i hög 
grad motsägande och orediga och, såsom vanligt, är 
detta isynnerhet förhållandet då frågan är om de olika 
stammarnes utseende både till form och färg. De skola 
vara bruna utan all inblandning af rödt. De egentliga 
Caraiberne sägas vara storväxta, men Tamanac och an- 
dra, ganska små. Alla hafva svart, rakt hår. Enligt 
en tradition skulle Caraiberne vara komna från Nord- 
amerika. 
Såsom folkslag inom detta område, som icke skulle 
höra till Caraib-folken, men hvilkas affiniteter icke upply- 
sas, anföras: Saliviu och Maipuri, hvilkas språk i flera 
dialekter talades vid Orinoco och nedåt Marannon. De 
egentliga xMaipuri blefvo omvände till christendomen af 
Pater Gilii. Vidare Guarauna vid Orinoco [ofvan , efter 
Humboldt anförde bland Caraib-folken]; Yarura; Mu- 
isca i det beryktade Cundinamarca , nuv. Nya Granada, 
på hvilket språk Jesuiterna skola hafva låtit trycka flera 
böcker; men nu lärer det vara nära utgånget. 
Sist beskrifvas de folkslag som bo i mellersta de- 
len af Sydamerika, der de likväl äro något omblandade 
med de nyss förut beskrifna östliga folken. De förde- 
las i % afdelningar. 
l:o Sydliga, som bo på de stora stepperna i Gran 
Chaco, vester om Paraguay. De skola vara mörkt 
olivefärgade eller mörkbruna, och skilja sig betydligt 
från så väl de Peruanska nationerne åt vester, som 
Guarani åt öster. Européerna hafva aldrig kunnat få 
fast fot bland dem, men de äro någorlunda kände ge- 
nom Dobritzhofer, som besökt dem, samt genom 
Azara. Ett stort antal stridbara och vilda, till en del 
