71 
Allmän öfversigt. 
Förf. anmärker, att då (”de hsemala”) inelfvorna 
äro reducerade till blott blodkärl, så att de till volu- 
men äro ungefär lika med ryggmärgen , så afviker ver- 
tebern till utseendet föga från den typiska , ”t. ex. i Cro- 
codilens svans.” Genom tillkomsten af större inelfvor 
eller andra delar, eller för speciella ändamål, förändras 
formen betydligt. En utbildning, som är allmän hos 
de högre classernas refben, består deruti, att öfre än- 
dan krökes starkt, så att sjelfva ändan (capitulum) stö- 
der mot verteberkroppen , såsom den ursprungligen gjort, 
men böjningen, mot den ofvanför liggande Diapophysen 
(proc. transv.) medelst en för denna förening tillkom- 
men knöl (tuber costee). Denna omständighet tyckes 
vara att betrakta såsom ett bevis, att costa ej ur- 
sprungligen ingått i bågen. 
Till dessa delar, som utgöra verteberns centrum 
och bågar, tillkommer ett Bi han g (”Di ver gin g Ap- 
pendix”), som hos foglarna och en del amfibier visar 
sig i form af en hake (”Hamus”) på hvarje refben. 
Den är ofta fastväxt, men har dock egen benvandlings- 
punkt. Hos fiskarne utgöres detta bihang af ett löst, 
fint ben, som räcker från costa ut mot huden. Det 
stöder sig i allmänhet emot den del af refbenet (costa 
dorsalis eller sternalis) som är mest utbildad. Detta 
bihang anses af Owen såsom en del, hvilken typice 
tillhörer alla fullständiga vertebrer, men som under 
vissa vilkor ytterligare utbildas till extremitet. Enligt 
denna åsigt har det således en ganska stor betydelse. 
Cranii structur visar tydligen, att denna kropps- 
del är sammansatt af flera vertebrer, som blifvit be- 
tydligen förändrade genom hjernans utbildning, men 
åsigterna af dessas antal och delarnes speciella tydning 
hafva blifvit ganska olika framställda af olika författare. 
O. anser sig hafva bevisat, att cranii-vertehrernas an- 
tal är 4, och han tyckes i sanning, efter denna åsigt, 
på ett enkelt och tillfredsställande sätt förklara alla till 
cranium hörande delar, i enlighet med den nyss an- 
