86 
Zoologi. 
som hos de tre äggläggande classerna. Sedan försvin- 
ner Nucleus och de bli ganska irreguliera under någon 
tid, till dess normala tillståndet inträffar. 
Foglarnas blodkulor äro alltid aflånga , med stör- 
sta längden något mindre än dubbla bredden; störst 
hos Strix nyctea och Struthio, der längden utgör om- 
kring ; minst hos sångfoglarna , för öfrigt i 
allmänhet mindre hos mindre slägten än hos de större; 
men variationen inom ett och samma slägte kan vara 
betydlig, t. ex. hos Golumba. 
Hos Amfibierna äro de starkt aflånga, liksom hos 
foglarne, men betydligt större. De minsta som G. sett, 
neml. hos Lacerta viridis, hade Tlr Vir t. längd; störst äro 
de, bland alla kända djur, hos Batrachia caudata,nem- 
ligen hos Triton punctatus ¥ j T , och hos Siren lacertina 
Hos Testudo är deras längd v. p. T ^Vu t. 
Fiskarna hafva små, rundare eller mindre lång- 
sträckta blodkulor, som tyckas visa mindre variation. 
Deras medellängd är omkring t. 
En äldre uppsats af ungefär lika innehåll har 
samme Förf. infört i ett bihang till Gerbers allmänna 
Anatomi. Den finnes framställd i Fror. N. Not. 568. 
Särskildt och något utförligare beskrifver Gulliyer 
blodkulorna hos Foglar och Fiskar i Z. Pr. 4 846 p. 
£6, 27, der de sägas inom hela fogelclassen icke visa 
större variation, än inom en enda familj af de öfrige 
classerna. Hos Trochilus äro de alldeles lika dem hos 
de vanliga små sångfoglarna. 
Ett tillägg, om blodkulorne hos talrika sällsyntare 
förmer af alla vertebrat-classerna finnes i Z. Proc. 
-1848, 37, och särskildt om Moschus meminna , 4 847, 
43. Hos denna art äro de lika små som hos Traguli, 
nemligen i medeltal t., men variera ända till £ 
större eller mindre. 
Hobson, om Marsupialiernes blodkulor, Ann. Sc. 
Nat. III (1845) 48, de äro alltid små och runda lik- 
