Allmän öfversigt. 91 
ej äro undersökte, och således ej lemnat märken efter 
sig i de hittills kända jordlagren. Då nya förhållanden 
inträffat, som varit mera gynnsamma för en del af dem, 
hafva dessa förökat sig starkt, för att åter under andra 
tidehvarf aftaga eller rent af utdö, och lemna rum åt 
andras förökelse, och så framgent, (t. ex. Wesmael i 
Bull. de Brux. 1847, II, 475 m. fl.) På detta sätt 
skulle man antaga att menniskan funnits i sin nuva- 
rande form redan i urtiden ! — Andra åter hafva om- 
fattat den längesedan framkastade meningen, att orga- 
nismerna i hvarje Geologisk tid, härstammat från för- 
äldrar af helt olika utseende i en föregående; det vill 
säga att arterna äro föränderlige och stadde i en be- 
ständig utveckling, till högre eller lägre former (e: gr. 
Gerard Bull. de Brux. 1847, I, 25 ). — För att här- 
vid uttrycka en mening, måste Bef. tillstå att han an- 
ser den sistnämnda åsigten såsom den enda, hvilken 
väl kan stå tillsamman med vårt begrepp om naturen, 
och att den ensam innehålles i det gamla, uttrycks- 
fulla ordet Natur a, men att föröfrigt den ena åsigten 
så väl som den andra är hittills lika litet bevist eller 
bevislig, och då vi här hafva att göra med facta och 
med .vetenskapliga framsteg, skulle vi alldeles utelemna 
all berättelse om dessa ännu tomma speculationer , ifall 
vi ej ansåge dem vigtiga att hafva i minnet såsom en 
ledning för forskningen, samt för att uttrycka den me- 
ningen, att den som nu arbetar med Naturalhistorien 
ovilkorligen bör hålla sig vid den gamla åsigten om ar- 
ternas oföränderlighet; icke af religiösa orsaker, ty re- 
ligionen har dermed intet att göra, och det vore säkert 
en falsk religion , som på minsta sätt hade att vinna 
eller förlora i stadga af det ena eller andra antagandet; 
utan derföre att forskningen endast kan gå säkert fram, 
i det den Stöder sig på ren och bevislig erfarenhet. 
Men dels äro dessa frågor ännu alltför nya inom den 
verkliga forskningens område, dels är dem tid, vi nog-^ 
