92 
Zoologi. 
grannt känna, ännu alltför inskränkt för att kunna visa 
oss arterna annat än såsom oföränderliga. Flera spridda 
facta äro dock redan kända, som vidare fortsatta och 
sammanställda torde leda till bevis för andra åsigter, 
och deribland isynnerhet den af Steenstrup utvecklade 
åsigten af de lägre djurens fortplantning och ut- 
veckling genom växlande generationer, h vari- 
genom redan månget, förut dunkelt begrepp om de läg- 
sta organismernas väsende klarnat. (Först framställd i 
en broch. 76 sid. 4:o. Köpenh. 1842. — Mera härom se 
Fror. Not. 1847, N:o 1 och 2; — Steenstrup i Dan- 
ske Vid. Selsk. Oversigt 1849, 117). Alldeles origtigt 
och missförstådt är det, att vilja antaga, att föränder- 
ligheten eller oföränderligheten skulle fortgå jemnt och 
likformigt hos alla organismer, eller så, att den nöd- 
vändigt skulle märkas lika hos alla inom en och samma 
tiderymd. Så har t. ex. Morton (i Proc. Acad. Philad. 
1850, 81) anfört såsom bevis i detta afseende, att 
de båda Kamel-arterna finnas afbildade bland de ny- 
ligen upptäckta, 3000 år gamla lemningarne af Ni- 
niveh, alldeles sådane som de ännu finnas, och att 
en mängd djurarter fullkomligt väl igenkännas på lika 
gamla monumenter i Egypten. Ingenting berättigar oss 
att tro, att dylika högt utbildade djur skulle kunna un- 
dergå en märkbar förändring inom denna tid, då jor- 
dens utseende och de förhållanden som kunnat inverka 
på dem, i allmänhet varit oförändrade. Lika litet skola 
vi antaga såsom bevis för alla djurformers oföränder- 
lighet, att några snäckdjur (t. ex. Terebratulae) fortlef— 
vat i det närmaste i samma former som nu, ända från 
de första organismernas uppträdande på jorden ; vi kunna 
endast säga, att jordytans och atmosphaerens förändrin- 
gar ännu ej varit tillräckliga att utplåna hela det ur- 
sprungliga utseendet hos alla individerna af dessa djur. 
Längre fram, uti capitlet om de utdöda djuren, 
återkomma vi till flera undersökningar som stå i sam- 
