93 
Allmän öf ver sig t. 
manhang med det nyss anförda, men meddela här i 
korthet innehållet af DOrbignys framställning om dju- 
rens framträdande på jorden (Rech. Zool. sur la marche 
successive de 1’animalisation å la surface du Globe; 
Fr. Vet. Ac. 24 Juni d 8 5 0 ; Ann. Sc. Nat. XIII, 218, 
och forts. ibid. p. 228, ”sur 1’instant de lapparition 
Ac. Ac.) Detta arbete är yngre än Bronns öfver sam- 
ma ämne (se längre fram: Lethea) och till någon del 
af olika rigtning dermed. Förf. uppsummerar hvad vi 
känna om början och fortgången af hvarje Ordo Natu- 
ralis bland djuren genom alla geologiska perioder, så 
att han angifver tiden för början, och för största rike- 
domen på arter af hvarje Ordo. Han antager 77 Or- 
dines Naturales i Djurriket, af hvilka blott en enda, nu 
alldeles försvunnit, nemligen Trilobiterna, som gan- 
ska tidigt upphörde; men 3J af dem funnos i den 
första Geologiska (Palaeozoiska) hufvudperioden och 1 7 
redan i den äldsta afdelningen deraf, nemligen den Si- 
luriska formationen; således på den äldsta för djurlifvet 
tjenliga [åtminstone oss bekanta] jordytan. Bland dessa 
'17 voro redan alla 4 hufvudafdelningarne af djurriket 
representerade, nemligen i Fiskar, Mollusker, Cru- 
staceer, Radiarier. De äldsta Ordines visade sig 
i sin högsta utbildning redan uti någon af palaeozoiska 
periodens 4 afdelningar: Cephalopoderna voro äfven tal- 
rikast i den äldsta perioden; Trilobiterna likaså. Ga- 
noid-fiskarne uppträdde i sitt maximum i den andra, 
den Devonska, och Placoid-fiskarne, som redan visat 
sig i den första, nå sitt maximum i den 3:dje, Kol- 
perioden. Uti denna sednare visa sig Insekterne, nem- 
ligen den högsta Ordo deraf, Coleoptera. Amfibierna 
börja med stora Saurier i Devonska formationen, och 
så vidare framåt. Häraf drager nu Förf. den nog 
oväntade slutsatsen, att djuren icke, såsom de fleste 
antagit, småningom utvecklat sig till större fullkomlig- 
het, utan tvärtom att fullkomligheten under sednare 
