Allmän Litteratur. \21 
2:o Diphyodonta (alla de öfriga Däggdjuren) som 
" reguliert hafva 2 uppsättningar af tänder , hvilka efter- 
träda hvarandra derigenom, att den första (Mjölktän- 
derna , D. decidui) fälies, och den andra (de permanenta) 
utväxer. Dock finnas alltid några tänder i den sed- 
nare raden , som icke hafva motsvarande mjölktänder 
och som således ej ombytas; dessa äro de bakre kind- 
tänderna , som O. betecknar med m ( 'molares ). De 
ombytliga kindtänderna benämner han, utan afseende 
på formen, praemolares , och betecknar dem med p. 
De öfriga äro c (canini) och i (incisores). Han har 
funnit, att hos alla Diphyodonta placentaria, såväl lef- 
vande som utdöda, är normala antalet i hvardera kä- 
ken: 3 m, 4 p, \ c och 3 i , = \\ tänder på hvardera 
sidan, eller tillhopa 22 y och i båda käkarna 44. Flera 
finnas aldrig, men vanligen äro de icke alla utvecklade, 
t. ex. Menniskan har blott 3 m, 2 p, \ c, 2 inc. ; 
katten har fm, fp, f c, f inc.; Canis och Ursus 
hafva fm, fp, f c och f i; de sakna således blott 
en öfre molaris. Deremot finnas hos många bland de 
fossila djuren alla 44 tänderna utbildade. — Marsu- 
p ial i a afvika från de öfriga Diphyodonta derigenom, 
att de vanligen hafva f m. och f p, men äfven hos 
dem är detta antal ofta afkortadt, och hos några få 
former, t. ex. Myrmecobius, finnas flera tänder. — De 
kindtänder, som felas i det normala antalet, äro alltid 
de bakre molares och de främre preemolares. Endast 
en af hvardera sorten är constant, nemligen de båda 
som gränsa till hvarandra, eller den främsta molaris 
och den bakersta prsemolaris. Således bör man , för 
att bestämma tänderna, börja räkningen med dessa. 
De tänder som Cuvier kallade roftänder, äro vanligen 
den främsta mol. inferior och den bakre praem. supe- 
rior, men bestämningen efter formen är högst osäker, 
för bestämmandet af homologien. — De kindtänder 
som fällas hos Elefanten, äro samtlige mjölktänderna, 
