D.tsypus. 
162 The ro logi. 
döda djuren, nemligen att de troligtvis haft samma 
egenskap, och således, då man ej kan antaga att de 
klättrade i träden, för att få tillräcklig föda, måste 
hafva lefvat af Parasitväxter, Cacteer o. d. Mega- 
therium och My lodon torde väl hafva lefvat så som 
Owen förmodar, af träd som de nedbröto, men dessa 
hafva varit af sådane Palm-arter, som i Sydamerika 
bilda egna lundar i skogarna, och som äro mindre starkt 
fästade i jorden, än egentliga träd, och ej samman- 
bindas af Lianer o. s. v. (Danske Vid. Selsk. Afh. XII. 
63 och följ.). 
J. E. Gray, Monografi af slägtet Bradypus, Z. 
Pr. 1849, 65. Tre subgenera antagas: Choloepus 111., 
Bradypus 2 sp. (typ. Br. torquatus) och Arctopithecus 
(= Acheus Fr. Cuv.) 5 sp., hvarihland alla de arter 
finnas, som af olika förf. blifvit kallade Br. tridactylus. 
1 fall således den af Gray gjorda åtskillnaden mellan 
”Bradypus och Arctopithecus” kunde antagas, så borde 
detta sednare slägte kallas Bradypus L. et 111. 
A. Wagner, om arterna af sl. Bradypus, hvaruti 
de talrika felen i föreg. afhandling critiskt granskas, och 
de båda orätt antagna genera sammanslås ; Miinchen Gel. 
Anz. 1850, II, 73. — Wiegm. Arch. 1850, 376. 
II. Meyer i Ztirich beskrifver byggnaden af huden 
af Dasypus, i Mttll. Arch. 1848, 226. Hudens fast- 
het kommer af benlameller uti corium. 
Lund, conspectus Dasypodum, i Danske Vid. Selsk. 
Afh. XI pag. LXXXII; upptager alla arterna, nemligen 
19 lefvande och 12 utdöda arter, fördelade i 9 genera. 
Dessutom förteckning på lefvande och fossila arter från 
Rio Velhas floddal. 
Is. Geoffroy, om Buffons Apar (Das. 3-cinctus 
L. ; = Tylopeutes 111.); Comptes Rendus 1847, 572. 
— Fror. Not. N:o 53. Den är hittills blott beskrifven 
efter ett enda ex. i Pariser-museum med fötter m. m. 
af ”Cachicama” [D. 9-cinctus L.J. Nya ex. hafva er- 
