Belluae. 
165 
Om de elefant-artade djuren i allmänhet, och om Elephas. 
deras tandväxling meddela vi upplysningar längre fram, 
under art. Lethea. 
Att Elefanten sofver liggande, anföres i en notis 
från Cincinnati, om ett menageri, i Fror. Not. N:o 125 
(1848). 
Bonaparte visar att Elefanten på Sumatra är en 
egen, 3:dje lefvande art af slägtet, Elephas suma- 
tranus, som i de flesta hänseenden, såsom tändernas 
och cranii bildniug m. m. utgör en mellanform mellan 
E. indicus och africanus, och visar, att genus Loxo- 
don icke kan bibehållas såsom skildt från Elephas. 
Äfven refbenens antal utvisar mellanformen; deäro20; 
hos E. indicus 21 . hos E. africanus 1 9. 
Gervais omtalar en elefanttand, som i fossilt till- 
stånd fanns i Algirien, och som tydligen är af E. afri- 
canus, hvilken ännu lefver längre söderut i Afrika. 
Han misstänker dock att den kan vara af en tam Ele- 
fant från Carthagos blomstrande tidehvarf. Institut 1850, 
180, ur Ac. de Montp. 8 April. 
Brandt har undersökt åtskilliga mjuka delar af den Rhi,Kwe - 
utdöda Rhinoceros tichorhinus, på ett hufvud och 
2:ne fötter som Pallas hemförde från Sibirien, och lem- 
nat utförliga underrättelser om detta djur. Han har 
bekräftat , att ben och flera af de mjuka delarne hafva 
alldeles samma inre struktur som hos de nu lefvande 
arterna. Den har haft slät hud och 2 horn, liksom 
de sydafrikanska arterna, men varit beklädd af temli- 
gen täta hår. Åtskilligt i benbyggnaden t. ex. ossa 
intermaxillaria , visar deremot nära likhet med de Asia- 
tiska arterna, från hvilka den dock afviker genom sep- 
tum narium osseum m. m. Framtänderna hafva i öf- 
verkäken varit 2 på hvardera sidan, men tidigt utfal- 
lande; äfven i underkäken funnos framtänder, ställde så 
som hos Rh. bicornis. Från alla öfriga arter afviker 
Rh. tichorhinus genom sitt långa hufvud, som varit 
