480 
T h e r o 1 ö g i. 
mellan dessa racer icke sällan inträffar. Af Vicunja 
finnas der blott 2 honor, hvilka parat sig ömsom med 
Lama och Alpaca och fått ungar, som dock vanligen 
dött. Drägtigheten anses vara i I 4 månader. Då 
dessa djur uthärda i det lågländta, fuktiga Holland, 
böra de så mycket bättre trifvas på pyreneerne och 
andra höga platåer. Fr. Vet. Ac. 6 Dec. 4 847. — 
Institut p. 399. — Ibid. d. 4 3 Dec. lemnar Is. Geof- 
froy en öfversigt af allt som är gjord t i detta afseende, 
och i R. Zool. 4 849, 626 anföres, att man ämnar 
försöka dessa djurs införande i Frankrike och Piemont. 
— Om fördelarne af deras naturaliserande der, se E. 
Deville, Ann. Sc. Nat. 4 850, vol. XIII, 46. 
PHOCACEA. — I Zool. of the Voy. of Erebus & 
Terror, part. 4 och 2, lemnar Gray en öfversigt af 
alla kända arter, sålunda fördelade: 
1:o Kind t. med 2 rötter; inga u töron. 
Subfam. 1, Stenorhynchina, fr. t. bakfötter nästan 
utan klor. 
a) kindt. 3 ofvan, 1 nedan med enkel rot. 
Lobodon carcinophaga. 
b) blott en kindt. ofvan och nedan med enkel rot. 
Stenorhynchus leptonyx. 
Leptonyx weddelli Gr. (Ph. leopardina James.). 
Pelagius monachus Fr. Cuv. 
Ommalophoca rossii. 
Subfam. 2, Phocina, fr. t. alltid \ med enkel rot ; bakre 
klor stora. 
Calocephalus : ”vitulinus”; annellatus; caspicus. 
Subg. Pagophilus: groenlandicus. 
Phocu barbata. 
2:o Kindt. med enkel rot (utom de 2 bakre hos 
Helichaerus). 
*) inga utöron &c. 
Subfam. 3, Tricbechina. 
Halichcerus grypus. 
Trichechus rosmarus. 
