C e I e. 
187 
speck kunde deraf erhållas. Räkenskaperna för använ- 
dandet hära f äro daterade i Maj 1660, hvaraf synes 
att han måste hafva strandat samma vår. Se Yet. Ac. 
Öfv. 1849, 104. 
Gray uppräknar de vid Britannien funna arternevid Brit- 
af Cete, Ann. Nat. Hist. XVIII, 83 (1846). De äro 
17, nemligen: Balsena mysticetus L. ; ”Megaptera lon- 
gipinna” (= ”Bal. longipinna Rud.”); Balsenoptera phy- 
salus. Catodon macrocephalus; Physeter tursio; Hy- 
peroodon hunteri; Hyp. butskopf; Delphinorh. sowerbyi 
(= D. dalei Less.); Delph. delphis Cuv.; Lagenorhynchus 
0 I birost ris Gr. Er. & Terr. ; Orca gladiator; Globicepha- 
lus melas Less. (D. deductor Scor.); Grampus cuvieri; 
Phocsena communis; Beluga catodon (= D. leucas Pall.); 
Monodon monoceros. 
Densamme om samma ämne, jemte anmrgar om 
Hvalarnes halsvertebrer , i Z. Pr. 1847, 117; — Fror. 
Forts. IY, 447 (ur Ann. Nat. Hist. N:o 135). Bal. 
max. boreal. Knoxii = Phvsalus borcalis Gr.; Delph. 
tursio knox. = D. leucopleurus Rasch. m. m. 
W. Clarke beskr. en Delph. tursio, fångad vid 
Suffolk, Ann. Nat. Hist. IY, 100 (1849); — Fror. 
Tagsber. 1850, Zool. p. 215. 
Artskillnaderne af slägtet Balsenoptera afhand- Baiwn» 
las af Eschricht i D. Yid. Selsk. Oversigt for 1846, Llnn * 
p. 2, der 5 arter antagas och beskrifvas, samt sedan, 
utförligt, med osteologi och några förändringar, i Förf:s 
”5:te Afhandling om Hvaldyrene” (i Yid. Selsk. Afhandl. 
XII, 225). Enligt detta sednare arbete finnas i de 
nordiska hafven 3 säkra arter: 
1 Bal. longimana (Grönl. Keporkak); 
2 B. minor (Norrske Vaagehvalen; liten, korthandad); 
3 B. boops (Finbvalen; stor, korthandad); 
Dessutom är det högst sannolikt, att 3 andra arter der fin- 
nas, nemligen: 
4 B. musculus Cuv. et Joh. Mull. (stor, korthandad); 
5 B. sp. (Grönländarnes Keporkarnak ; se strax nedan)* 
