246 
Or ni thologi. 
Owen hade trott sig finna, att Didus var när- 
mast beslägtad med Roffoglarna: Vultur, Aqvila, och 
lemnade den första Zoologiska underrättelsen om R. 
Saverys målning i Haag (ofvan N:o 2:o). Z. Pr. '1846, 
51; — Lond. Ed. Öl Dubl. Philos. Magaz. Sept. 1846; 
— Fror. Not. 867; — Institut 1847 N:o 1. 
Cabot hade, af cranium, funnit affiniteten med 
Columba; Boston Journ. Y, 490, 1848. 
Strickland har sednare lemnat flera supplemen- 
tära underrätttelser om Di dus, nemligen: i Ann. of 
Nat. Hist. III, 136 (1849), att ett annat exemplar 
fordom funnits i Oxford, om hvilket det är ovisst hvart- 
hän det tagit vägen, samt att Th Allis bekräftat af- 
finiteten med Columba genom benringen i Sclerotica, 
som hos Dufvorna liksom hos Didus består af blott 1 1 
stycken, hvilket är det minsta kända antal hos Fog- 
larna. Gallinse hafva vanligen 13, Accipitres oftast 14 
benstycken i ringen. — På samma st. p. 259 upp- 
lyser han, att en adlig familj funnits i England före 
1688 med namnet D ron te och en Didus i vapnet. 
Nu är den ej bekant. 
Yi fortsätta nu utdraget ur Stricklands ”Dodo and 
its kindred” med de öfriga deri afhandlade arterna. Den 
näst Didus bäst kända utdöda fogel är: 
Soiitiiren. Le Solitaire (Didus solitarius Gmel. Strickland 
kallade den här Pezophaps solit.) Den fanns på 
Rodriguez och är nästan blott känd genom Leguat, 
en Fransysk Reformert, och anförare för ett större an- 
tal Hugenotter, som, fördrifne från Frankrike, vistades 
i 2 år på ön, 1691 — 93. Leguat var en kunnig, 
religiös och förståndig man, hvilket gifver hans upp- 
gifter ett högt värde och behöfver ihågkommas vid 
hans berättelse om denna fogels högst märkvärdiga se- 
der och lefnadssätt. [Jemf. årsb. 1844, sid. 184]. 
Han beskrifver den temligen noga och lemnar en figur 
deraf, som torde vara någorlunda rigtig. Fogeln lefde 
