m 
Accipitres. 
ligen blott 5 arter kunna finnas af hvarje subgenus, 
utan äfven att han sjelf lyckats finna nyckeln till denna, 
”naturens egen fördelning”, och att följaktligen hans sy- 
stem ”är grundadt på arternas organisation.” Med myc- 
ken fintlighet anföras hvarjehanda omständigheter , t. ex. 
likheter i fjädrars färg och form, förekommandet af tof- 
sar o. d. , såsom bevis att Naturens egen mening blif— 
vit rigtigt uppfattad, och då hela framställningen är 
gjord med mycken talent och arterna behandlas både 
med kännedom och kritik, kan man lätt bli frestad att 
dela Förfis- åsigter. En blick på systemets grunder 
tillintetgör dock snart det förtroende man kan hafva 
fattat dertill. 
Fries byggde sin dichotomiska fördelning af Växt- 
riket på karakterer, hemtade af vexternas inre struk- 
tur, utveckling eller form (t. ex. Plantse vasculares och 
cellulares, cotyledoneae och nemese, phanerogamee och 
cryptogamse); hvarje ny fördelning var grundad på 
olikheter som uppgåfvos såsom karakterer och dichoto- 
mien drefs ej längre än den, efter förhanden varande 
kännedom, kunde rättfärdigas. Underordnade grupper 
rangerades i nummerordning efter de närmast större 
i den mån de visade likheter i bildningen med dessa. 
Härigenom uppstod en naturenlig, symmetrisk och för 
alla lättfattlig anordning, af hvilken man ej blott lärde 
känna föremålen sjelfva, utan och beskaffenheten af de 
väsentliga likheter och olikheter som förekomma inom 
växtriket. — Qvinar-systemets förfäktare gingo en mot- 
satt väg; de började med att upptaga ett visst siffer- 
tal efter h vilket all fördelning skulle ske, antingen den 
fanns i naturen eller ej, och gåfvo sig sedan att söka 
efter de grupper af naturföremål, som borde passa in 
i hvarje plats af systemet, hvarvid man, för att få alla 
platser besatta, ofta måste uppoffra affiniteten. Häri- 
genom blefvo dessa platser eller deras ordningsnummer 
hufvudsak; uppsökandet af analogierna blef vid utföran- 
