284 
Accipitres. 
delning af arterna efter hvilket tal som helst , blott man 
tillser, att. h varje grupp är naturlig, d. ä. endast in- 
nefattar arter som äro sinsemellan affina eller lika bil- 
dade, åtminstone efter den kännedom man äger om 
deras bildning, samt att man ej fortsätter den antagna 
fördelningen så långt, att den söndersliter de affiniteter 
som finnas. Qvinar-systemets anhängare hafva i alla 
tider varit så intagna af sina ziffror. att de varit blinda 
för allt annat och felat i stort mot båda dessa vilkor. 
Ett par exempel skola tydligen upplysa detta. — Uti 
det först lemnade schemat öfver Kaups fördelning af 
dagroffoglarna , se vi ”Fam. 1 Falconinae” sammansatt 
af o genera, af hvilka Harpagus, som är det mel- 
lersta, uppfördes i samma rang med de öfriga fyra. 
Men hvar och en som känner dessa genera vet, att 
just dessa 4 tillhopa utgör en enda naturlig grupp, 
det stora slägtet Falco, som är det mest naturliga 
och skarpast begränsade af alla de stora genera i Rof- 
fogels-ordningen, samt att Harpagus är i hög grad 
afvikande från dem. En naturlig uppställning hade så- 
ledes fordrat att första familjen, ifall Harpagus verk- 
ligen bör hitföras, blott hade fått 2:ne genera, nemli- 
gen Falco sensu latiori och Harpagus; det förra 
hade sedan kunnat delas i sina underordnade bestånds- 
delar, som blott äro 4, men ej 5. — • Yi hafva redan 
ofvan anfört utbrytandet af F. aguva från Buteo, och 
anmärka nu blott, att då så tydliga affiniteter kunnat 
uppoffras för 5-delningens fordringar, bör man ej vänta 
att i hela uppställningen finna någon affinitet respecte- 
rad, och man skall ej finna underligt, att afdelningarna 
af Fam. Falconidae ej kunnat karakteriseras. 
Då de nyss anförda kännetecknen, äro på förhand 
uppgjorda och således ej äro hemtade af de arterna 
sjelfva , som böra classificeras , kan man ej vänta att 
finna dem allmänt giltiga på de ställen der de använ- 
das. Det har vid användandet blifvit nödvändigt an- 
