388 
Le t li e a. 
gigas och duncani (Testudo Ovv.), samt af Herpé- 
tichnus sauroplasius och bucklandi. 
Om Ichniter i Wiener- och Karpather-Sandstenen, 
Haidingers Berichte III, 284. 
Lyell, om Ornith-ichniter i Connecticut, Fror. 
Fortschr. II, 220 (ur Lyells Traveis in N. Amer.). 
Alb. King fann Ichniter uti en sandsten, som 
ligger under det största kolfallet af Stenkolsformatio- 
nen i Westmoreland uti Pennsvlvanien , 800 fot under 
denna formations yta. De äro således äldre än alla 
förut kända, och serdeles märkvärdiga, emedan de visa 
tillvaron af luftandande djur vid denna tidiga period. 
Se Proc. Acad. Philad. 1844, 175; — Institut 1845, 
316; — Leonh. et Bronn 1846, 762 (ur Sillim. Journ. 
1845) De äro: 2:ne Ornith ichniter och 4 arter 
spår, som K. benämner Thenaropus. Dessa likna 
hundspår och utgöres af ett stort rundadt intryck (en 
pullvill) med 5 korta, oledade, lika stora tår, hvilka 
synas skilda från mellanstycket (pulvillen). 4 arter 
beskrifvas: Th. leptodactylus, med lancettlika tår; — 
Th. pachydactylus med bredare, lancettlika tår; — - 
Th. sphaerodactylus med runda tår; — Th. ovoidactylus 
med ovala tår. — Slutligen beskrifves här, utan namn, 
en sort spår, som tyckes likna de europeiska Chiro- 
therii-spåren , men afvika deruti, att framfoten är föga 
mindre än bakfoten; bakf. 5^ tum, med tumme; framf. 
4| tum med blott 4 tår. Denna är ock djupare intryckt 
än bakfoten, hvilket tyckes visa, att största tyngden 
legat framåt. 
Dessa sistnämnda spår blefvo sednare benämnda 
Thenaropus heterod acty 1 us, och betydligt större 
exemplar af dem funnos; se Institut 1846, p. 56; — 
Fror. Not. N:o 806. Hithcock har, i den nyss an- 
förda systematiska uppställningen, bibehållit namnet The- 
naropus för dessa spår, ehuru detta namn ursprungli- 
gen var gifvet åt en helt annan form af Ichniter. — 
