Fossila Däggdjur. 
391 
Aymard, om ben af menniskor och djur, af gan- 
ska oviss ålder, i vulkaniska lager i Le Puy; Leonh. 
et Bronn 1849, 760; — Bull. Geol. de France 1847 
och 1848. 
”Jättelika menniskoben, funne i Skåne af Nils- 
son”, omtalas i Fror. Not. 1847, N:o 25, ur Athe- 
nseum N:o 1003, b vilken nyhet dock tillhörer antalet 
af de oriktiga uppgifter, som ofta utgått från dessa 
tidskrifter. 
FOSSILA DÄGGDJUR. — G. Owen Rees uppgaf, 
i Geol. Quat. Journ. 1845, 156, att de fossila benen 
af okända orsaker innehålla en betydlig portion flus- 
spatsyra, nemligen ofta 10 till 15 procent; hvarefter 
Middleton företog sig att comparativt undersöka ben 
af olika åldrar, nemligen af en Grek, från 3 å 400 
år f. C. f. , och af en Egyptisk mumie, samt ben 
från Sivalikbergen i Indien och af Anoplotherium. Han 
fann att flusspatsyran ökades efter benens ålder, utom 
hos Mumien, som ej innehöll mera deraf än alldeles 
färska ben, och leddes häraf till den slutsatsen, att 
detta ämne härrörer från den flusspatsyrade kalk, som 
kringföres i vattnet och småningom, mer och mer, 
derifrån afsätter sig i benets massa af phosphorsyrad 
kalk. Flusspat finnes i alla vatten-deposita , från de 
nyaste ända till gamla röda sandstenen och öfverhuf- 
vud mera i de äldre lagren. Detta ämne måste så- 
ledes finnas i allt vatten, ehuru ofta i så ringa mängd, 
att det svårligen kan upptäckas. Mumiens ben, som 
varit utestängde från vattnets inverkan, hade ej vun- 
nit någon tillökning deraf, utan innehöll, liksom färska 
ben, omkring 2 procent calcium-fluorid. Af de öfriga 
benen innehöllo de af Greken 5 p.c. ; de från Sivalik- 
bergen lOf p.c. och de af Anoplotherium 15 p.c. — 
1 fall lagarne för tilltagandet vore bekant, skulle man 
Fossila 
bens flus- 
spathalt. 
deras 
ålder, 
m. m. 
