m 
Fossila Fogi ar. 
och räta sidokanter, eller aflångt, nästan rectangelfor- 
migt ! Condylus är något skaftad, starkt utstående bak- 
om nackens plan, som, ofvanför foramen, sluttar starkt 
framåt. Tinninggropen är stor och omslutas af postor- 
bitalprocessen , som förenas med mastoidprocessen o. s. v. 
Näbben är nedtryckt, stor och stark, med bredt fäste 
vid pannan, der den omfattas af näsbenen. 
Palapteryx afskildes först från Dinornis till följe 
af en ledyta på tarsbenet, som visade att den haft en 
liten baktå. De till detta slägte hänförda cranierna 
visa en mera vanlig form af basis cranii; condylus är 
ej så utstående, och foramen magnum har ej större 
höjd än bredd; men nackens lutning, de stora tinning- 
groparne, och starka muskelfästena likna dem hos Dinornis. 
Postfrontalprocessen förenas ej med Pr. mastoideus. 
Näbben har varit bredare än på Dinornis, men med 
vida större näsborrar, hvarigenom hela näbben varit 
svagare och haft kort, hård spets, såsom Strutsarna, 
med hvilka detta slägte tyckes hafva haft nära slägt— 
skap. Det tyckes hafva varit en mellanform mellan 
Apteryx och Dromaeus. 
Apterornis har haft kort, ganska tjock tarsus 
med stor och bakåtrigtad baktå. Intet af de funna 
cranierna tyckes passa till denna. 
Af alla arterna är Dinornis giganteus störst; näst 
efter den kommer Palapteryx ingens. Din. crassus 
utmärker sig framför de öfriga genom sin stora ben- 
massa, liksom Elefanterna och Megatherierna bland 
Däggdjuren. Den har varit af strutsens storlek, men 
haft femur och tarsus af dubbelt så stor tjocklek. 
De flesta erhållna benen äro vertebrer och fotben. 
Blott några få cranier hafva blifvit funna, och O. har 
efter storleken och andra anledningar sökt bestämma 
till hvilka arter de hört. Dervid torde ännu misstag 
hafva ägt rum , men de starkast byggda cranierne, med 
stor, krökt, stark näbb, som blifvit förda till sk Di- 
