122 
Mus. Fenn. 1 ), var liela omrädets algvegetation okänd. Ve- 
sterut frän och med Äland möta oss de svenska botanister- 
nas, särskildt adjunkten Kroks 2 ) undersökningar. 
Östersjön i allmänhet, och särdeles sä längt norr ut 
som i finska skärgärden, är ganska fattig pä alger; ej sä, 
som skulle icke en massa dylika växter förekomma, men denna 
mängd utgöres pä de flesta stallen af lielt fä arter. Detta 
har väl hufvudsakligen sin grund i vattnets ringa salthalt, 
som ej är tillräcklig für att uppamma en rikare och mäng- 
formigare algvegetation, sadan som man träffar den t. ex. 
vid Sveriges vestkust, men af ej ringa inflytande torde väl 
ocksä hafsbottnens beskatfenhet vara. I liela det af mig 
undersökta omrädet var nämligen förhällandet, att bottnen 
vanligen utgjordes af härd lera, öfver hvilken ett tunt sand- 
lager var utbredt, och pä sädan hotten trifves ingen högre 
alg. Äfven der berg- eller stenbotten fans, upphörde denna 
pä större djup (6—8 famnar), der leran äter uppträdde. 
Häraf är lätt att inse, att det ej är godt om tjenliga alg- 
lokaler i finska skärgärden. Ganska gifvande draggningar 
har jag dock gjort pä de genom „prickar“ utmärkta grün- 
den i segellederna ; för att gifva stöd ät „pricken“, nedsäu- 
kes nämligen kling densamma en mängd stenar, pä hvilka 
alger sedan fästa sig. En tjenlig växtplats särskildt för 
bruna alger utgör Fucus vesiculosus, som ofta är fullkomligt 
öfverväxt af dessa sina slägtingar. 
Säsom redan är nämdt, är artrikedomen ej särdeles 
stör i Finska skärgärden ; utom en mängd mer eller mindre 
afvikande former har jag funnit 29 arter, fördelade pä 21 
1) Herbarium Musei Fennici, utgifvet af W. Nylander och Th. 
Saelau — II:fors 1859. 
2 ) Th. 0. B. N. Krok: Bidrag t. kiinned. om algfloran i inre 
Östersjön och Bottniska viken. Sthlm 1869. 
