129 
Exs.: D. hippur, J. E. Areschoug, Algte scand. exs., 
n:ris 320 & 321. 
Öfverallt och i de niest olika former, som ofta äro 
svära att urskilja säsoni tillhörande denna art, ja, vissa 
exemplar äro tili den grad lika D. foeniculaceus (Huds.) 
Grev., att jag ovilkorligen skulle hafva fort dem dit, om de 
icke, liksom alla funna individ, visat sig ega de för D. hip- 
puroides karakteristiska, fyrkantiga, i longitudinela rader ord- 
nade kortikalcellerna '). Tvä af de funna formerna (tagna 
vid Barösund, Högsära, Stenskär och Fagerholmen) öfver- 
ensstämma med n:ris 320 ocli 321 i Areschougs exsiccatverk, 
hvarföre jag autagit dem säsom typiska Östersjöformer. De 
niest afvikande af de öfriga formerna beskrifvas här: 
1. f. flaccida — läng (1—1 l / s fot) och siak med fä, i för- 
hällande tili hufvudaxeln korta grenar, som i sin ord- 
ning äro pä liknande sätt förgrenade. 1 
D. hipp. 1—1 1 i‘ 2 - pedalis, flaccidus, ramis paucis, brevibus, 
ramulos ramorum similes gerentibas. — Barösund. 
2. f. flagellaris — mindre än föregäende form (ungefär y ä 
fot läng) med talrika, länga, nästan enkla grenar. 
T). kipp, circa semipedalis, ramis frequentissimis, longis, ferc 
simplicibus. — Hangö; Runsala. 
3. f. stenoclada — den gröfsta formen — V 2 — 1 fot läng, 
af mörk färg och tätt besatt med grenar af tvä slag: 
1) länga och nästan af samma tjocklek som hufvudaxeln; 
2) korta och fina, stundom borstlika. 
I). hipp. V 2 — 1- pedalis, robustus, ramis frequentissimis 
aut longis, crassitudine axis prineipalis, aut brevibus, 
fili- vel setiformibus. — Espskär; Stenskär. 
Dessutom 
') Äterstär att afgöra, hvilken vigt man kan tillmäta detta art- 
märke. 
