134 
groflek som hufvudaxeln, stundom enkla, stundCm vidare 
förgrenade. 
De länga grenarne utskjuta uv kortikallagret med sin 
länga, härlika spets, äro cylindriska och bildade nedtill af 
korta, 5 n länga och ungefär lika tjocka, endokromhal- 
tiga, upptill af längre, omkv. 10 länga och 5 n ijocka, 
hyalina celler. Dessa grenar uppträda i längt större antal 
pä sterila än pä fertila exemplar; i yngre tillständ kan man 
knapt skilja dem frän outvecklade zoospoiangiei. 
Zoosporangia multilocularia äro äfvenledes utskjutande 
ur värdplantans kortikallager, jemnbreda — ovalt lancettlika, 
trubbiga, sessila eller kort skaftade, genom transversela väggai 
afdelade i 3-— 10 rum, som antingen förblifva odelade, sä 
att blott en enda rad zoosporer bildas i sporangiet, ellei 
ock (men alltid endast nägra fä af de i sporangiets midt 
befintliga riunmen) dela sig genom anläggande af 1 — 2 lon- 
gitudinela skiljeväggar, sä att ätminstone i mellersta delen 
af sporangiet zoosporerna ligga i flere longitudinela rader. 
Enrummiga zoosporangier har jag ej lyckats upptäcka. 
Frän öfriga arter af detta slägte skiljer sig denna för- 
nämligast genom sin annuirkniugsvärda litenhet samt be- 
skafi'enheten af sina flerrummiga zoosporangier. Närmast 
tyckes den komma den af Farlow beskrifna nordameiikanska 
arten Str. Chordarice 1 ), som dock bland annat är dubbelt 
större. Som multiloculära zoosporangier ej äro funna pä 
nyssnämda art, kunna dessa ej här vid lag användas som 
skiljemärke. 
Arten fans temligeu talrikt i exemplar af Coilouema 
Chordaria Arescli. frän Hügsära, Steuskär och Fagerholmen. 
D Se W. J. Farlow, Marine alg£e of New England and adjacent 
coast, pag. 69. 
