30 
1837 sammanträffade bemälde Boucht och sockenskrifvaren 
E. W. Saren hos kronofogden i Kemi härad, sedermera ränt- 
mästaren i Uleäborgs och Kajana län Karl Gustaf Elfving, 
hvilken bodde ä Laurila hemman, och bland annat bade 
samtalet fallit ä de af Boucht äret förut observerade sten- 
blocken och man skämtade öfver guldfyndet; men Elfving 
och Saren torde dock alfvarsammare hafva betankt saken, 
ty Saren skall hafva begifvit sig tili det uppgifna stallet samt 
frän blocken lösbrutit ungefär „en grabbnäfve“ mindre bitar, 
säsom berättelseu lyder, och nedsmält dessa i digel, hvar- 
vid omkring en fjerdedels dukat gukl skall hafva erhällits, 
hvaraf Saren lär hafva lätit förfärdiga nägon mindre guld- 
nipp, och Elfving äter, som äfven skall hafva utplockat bitar 
och försökt smältning, hade utsmält ungefär tre dukater 
guld. Dessa lyckliga resultat bekräftade guldets verleliga 
närvaro i de funna stenblocken och ett särdeles gynsamt 
tillfälle yppade sig strax derpä att anmäla fyndet. Om som- 
lüaren 1837 gjorde nemligen dävarande Minister Stats-Se- 
kreteraren Grefve Robert H. Rehbinder en embetsresa genom 
Finland, hvilken sträckte sig tili landets nordligaste län. Pä 
denna resa genom Kemi socken öfverlemnades ät honom af 
kronofogden Elfving nägra stufler, som blifvit lösbuggne frän 
de ä Kemi elfs vestra Strand funna tvänne guldförande 
geschieben, hvaruti hufvudbergarten utgjorde grünsten (dio- 
rit), hvarjemte härd, grofbladig och nägot i brunt stötande 
dolomit förekom säsom gängart für ej mindre guldet än 
svafvel- och kopparkis, hvilka sistnämnde mineralier likväl 
företrädesvis sutto i skölgängen. Dessa stuffer befordrades, 
i afseende ä undersökning, tili öfver-iutendentsembetet für 
bergsstaten; och dä, vid verkställd undersökning, samma 
stuffer befunnos innehälla gediget guld „tili icke ringa qvan- 
