41 
större eller mindre vattudrag, som genomkorsa bergen, tili 
de tränga dalarne och afsätter sig der öfver en begränsad 
yta; de lättare partiklarne föras vidare af det städse rin- 
nande vattnet och de qvarstannande tyngre delarne blifva 
derigenom guldrikare. Vid Kemi och andra vattudrag i nej- 
den eger heit och hallet motsatsen rum. Berg och berg- 
sträckningar höja sig i vidlöftiga kärr, genomskurna af trög- 
flytande bäckar, som endast pä fä Ställen hafva ett stridare 
lopp. Bäckarne uppqvälla icke frän bergen, utan hafva sitt 
Ursprung dels frän karren dels frän i dem liggaude träsk. 
Äro ock bergen guldhaltiga, afsättes den förstörda stenen 
öfver en vidsträckt yta af vattnen, som stagnera och pä de 
lagsta punkterna bilda träsk och insjöar, dit guldet mähända 
af värfloderna kan föras, utan att likväl kunna vidare fort- 
komma. Med guldet qvarstanna i kärren äfven de lätta de- 
laine, sandlagien maste derföre ock, vid en Ursprungligen 
lika halt, vara oändligen fattigare än i bergsdalar; med fä 
01 -d: i Sibirien koncentreras sanden frän en utbredd yta 
inom en inskränkt terrain ; i Kemi utbredes sanden frän en 
inskränkt yta öfver vidlöftiga sträckor“. 
„Skola, med ledning af dessa äsigter, försöksarbeten 
anställas der det mesta guldet förmodas förekomma, stöter 
man pä en oöfvervinnelig svärighet att afhälla det i schak- 
ten inträngande vattnet och nedgä tills berg möter; anstäl- 
las gräfningarna, der bäcken utfaller frän kärret, är föga 
hopp att guldet skulle kunnat ända dit transporteras. Vid 
ytterligare försök, som visserligen äro att önska, mäste der- 
iöre sädana trakter företrädesvis härtill utväljas, der geo- 
gnostiska och lokala förhällanden äro gynnande. Helsingfors, 
den j 5 7 September 1844. 
E. Hofinaun, 
Doctor, Öfverste vid Bergs-lngenieur-Corpsen“. 
4 
