79 
beröring härmed det närmaste luftlagret. Den afkylda 
lüften blir tyngre och qvarblir vid marken, eller rinner tili 
lägre belägna stallen, om denna är sluttande. Pä detta satt 
uppkommer under klara nätter ett stärkt temperaturfall vid 
jordytan, livilket isynnerhet pä lägre belägna Ställen, dit den 
afkylda lüften samlar sig, gör sig känbart. 
Det är pä utsträlniugen Mn jordytan som frostfeno- 
menet beror. Utsträlniugen künde vara särdeles veiksam 
ocli afkylniugen pä beskrifna sätt fortgä mycket längt, ifall 
ej uti atmosferen ständigt funnes mer eller mindre vatten- 
gas. Efter kvad isynnerhet Tyndall sedan 1S61 lyckats 
visa, finnes det nämligen flere gaser, livilka i motsats mot 
luft i betydlig grad absorbera det strälande värmet. Vat- 
tenängan är en af dessa och är isynnerhet ogenomskinlig 
für strälarna frän mörka, icke lysande kroppar, medan 
t. ex. solens strälar lättare gä igenom. , Vattenängan i at- 
mosferen hindrar nu värmeutsträlningen frän j orden i det 
den i betydlig grad absorberar och ätersträlar värmet tili 
j orden. Ju mera vatten det finnes i lüften, dess mindre 
blir utsträlningen. Finnes det sä mycket, att ängan kon- 
denserar sig tili flytande vatten i form af dimma eller 
moln, hvilka kräftigt ätersträla värmet, blir utsträlniugen 
nästan ingen. Vattengasen utsträlar visserligen sjelf vär- 
me, men den häraf förorsakade afkylningen blir obetydlig. 
Vattenängan utgör für det första blott en heit ringa del (en 
sommardag vanligen emellan 1 / 2 och 1 vigts procent) at lüf- 
ten i atmosferen, der lüften, lika litet som den (enl. Tyn- 
dall *) absorberar, sjelf utsträlar nägot värme och hvars värme 
*) Enligt andra undersökningar absorberar ätven lütten nagot 
det strälande värmet, vattenängan deremot icke sä stärkt som Tyn- 
dall t'ann vara fallet. Tyndall f'ann vattengasen absorbera öfver 14000 
ganger mera iin luft. 
