93 
ersätter clet i rymden utsträlande viirraet. Jemföra vi i 
detta hänseende förhällandena vid B och D, sä bör markens 
beskaffenhet bidraga tili det vid D observerade högre tem- 
peraturständet. Müllen pä den föga gräsbeväxta äkern vid 
I) leder nämligen bättre värmet frän de underliggande la- 
gren tili markens yta, medan det marken täckande täta gra- 
set vid B betydligt förhindrar värmetillförseln underifrän, 
men deremot kräftigt utsträlar sit.t värme. Yi iinna ju ofta 
dagg och rimfrost pä gräs, medan den blottade sandender- 
invid är nästan torr. 
Hvad förhällanden i skogen vid A och vid G beträffar 
sä uppvärmes den fuktiga mossbeklädda marken vid G om 
dagen blott föga, medan den torra sandiga marken vid A 
om dagen blir väl varm. Dä vidare träden förhindra vär- 
met frän marken att utstrala i rymden, kommer här detta 
markens värme genom ledning frän mullen den omgifvande 
lüften väl tili godo. Följaktligen bör markens stürre upp- 
värmning i skogen vid A bidraga tili det derstädes obser- 
verade högre temperaturständet. 
Det ofvanstäende torde vara nog att förklara de funna 
temperaturolikheterna pä de olika platserna. Innan vi vi- 
dare behandla de gjorda observationsresultaten, mäste vi 
först beakta, hum tillförlitligt termometrarne angifva den om- 
gifvande luftens temperatur. Termometern utsträlar nämligen 
sjelf liksom gräset värme och angifver följaktligen en tempe- 
ratur nägot lägre än hos den omgifvande lüften, hvilken 
blott genom beröring med de afkylda föremälen smäningom af- 
kvles. Wells trodde att denna temperaturdifferens künde 
uppgä tili 5°. Melloni deremot fann den icke öfverstiga 2°. 
Han hade tvenne termometrar liggande pä marken, den ena 
med försilfrad kula den andra oförsilfrad. Dä nästan intet 
värme frän den blanka silfverytan utsträlar, antar och an- 
