94 
ger derma termometer den omgifvande luftens verkliga tem- 
peratiu’. Den oförsilfrade termometern visar deremot lägre; 
differensen fann Melloni uppgä, da ntsträlningen var effek- 
tiv, tili 2°, säsom ofvan anförts, men icke deröfver. 
V arme utsträlningen är störst mot zenit, i hvilken rikt- 
ning strälarna liafva att genomgä den kortaste sträckan 
genom atmosferen. Jag observerade äfven ofta, att ett 
moln föga inverkade pä temperaturfallet, innan det kom mot 
zenit, der det künde förorsaka en betydlig stigning lios ter- 
mometrarne. För att minska utsträlningen frän termometer- 
kulan utstäldes derför alla termometrar, äfven de vid mar- 
ken, vertikalt kängande. I detta läge är nämligen blott en 
liten del, en smal ring af termometerkulans fria yta vänd 
mot zenit, utsträlningen följaktligen mindre, än dä termome- 
tern ligger horisontalt; i vertikalt läge bör termometern sa- 
lunda angifva en temperatm’, mindre understigande den omgit- 
vande luftens, än dä den ligger horisontalt. At observations- 
resultaten künde redan med all sannolikliet slutas tili, att de 
ntstälda termometrarne i det närmaste angäfvo den omgif- 
vande luftens temperatur, att differensen ätminstone icke 
künde uppgä tili 1°. Sedan jag i Stockholm lyckats erhälla 
tvenne termometrar med försilfrade kulor, künde jag direk- 
tare undersöka frägan sommaren 1882. 
Tvenne oförsilfrade termometrar utstäldes jemte de för- 
silfrade nägra lugna klara qvällar, dä utsträlningen var ef- 
fektiv, ä en öppen sved. Termometrarne stäldes invid hvar- 
andra pä olika höjder öfver marken. Differensen mellan 
utslagen varierade nägot för livarje afläsning, liksom förut 
tvenne termometrar sällan befunnits gifva fullkomligt sam- 
ma utslag, dä de stälts invid hvarandra (fränräknadt na- 
turligtvis konstanta fei lios termometrarne). De oförsilfrade 
termometrarna visade säsom vid Mellonis försök nästan stäu- 
