138 
dryck. Ehuru ständerna pä 175(5 ärs riksdag efter häftiga 
debatter och ett längvarigt motständ frän bondeständets sida 
endast bifallit tili att bränvinsbränningen skulle uppköra tili 
koste n samma är, förläugde regeringen dock egenmäktigt 
detta förbud, först tili utgängen af Oktober, och sedermera, 
innan denna termin ännu hunuit utgä, pä obestämd tid eller 
„tills vidare“. Att meningen verkeligen var att nu för alltid 
göra slut pä bräuvinets bruk säväl i Sverige, som i Finland, 
utvisa de talrika stränga förordningar, hvilka härefter ut- 
färdades. I den bekanta öfverflödsförordningeu af d. 23 Ok- 
tober 1756 uppräknas bränvin bland de varor, som icke 
hngo tili riket införas, och i förorduingen af d. 26 Novem- 
ber s. ä. blef försäljning af bränvin, vare sig inhemskt eller 
utländskt, vid strängt straff förbnden. Tillika stadgades att 
alla bränvinspannor skulle inom 8 dagar efter kuugörelsens 
afkunnande aflemnas tili kronobetjeuingen och församliugens 
förtroendemän för att förteckuas samt sedan förvaras i tilläst 
tiondebod eller annan lokal iuvid kyrkan. Kronau förband 
sig tillika att, sä framt egarne önskade det, mot ett fast- 
stäldt pris tillösa sig pannorna. Största vigt lag emellertid 
derpä att för dessa ätgärder viuna stöd i allmäuua opinion, 
pä det att icke eil kommande riksdag genast skulle kull- 
störta allt, hvad som nu tili nykterlietens befrämjande blif- 
vit tillgjordt. Regeringen ville derföre försöka att i denna 
maktpäliggande fräga fä presterskapet pä sin sida. I sa- 
dant afseende utfärdades d. 30 Aug. 1757 ett cirkulär tili 
samtliga konsistorier, deri det lieter att kunglig majestät 
med fägnad förnunnuit af de frän domstolarne iukomna be- 
rättelser huruledes, sedan allt bränvinsbränuande öfver heia 
riket tills vidare blifvit förbudet, ett längt mindre autal 
krimiuela mäl vid rätterna förekonnnit än tillförene, och sä- 
som denna skickeliga och frideligare förda lefnad ofelbait 
