142 
September s. ä. förbjuda tills vidare all bräiivinsbränning 
och försäljning i riket. Närmaste anledningen härtill var 
en svär missväxt, som gjorde det tili en nödvändighet att 
spara pä spanmäls-förräden, sä mycket heldre som äfveu 
utifrän nägon större införsel icke stod att föryäntas. För- 
budet upprepades sedan den 21 December 1773 och fortfor 
att vava gällande ända tili hösten 1775. Att det icke künde 
i längden npprätthällas torde konungen redan frän bör- 
jan ha insett. Antagligen var ocksä meniugen med heia 
fürbudet endast att smäningom afvänja folket frän husbe- 
hofsbränningen och göra det mera böjdt für konungens plan 
att förvandla bränvinstillverkningen tili ett kronans regale, 
l'tan tvifvel leddes Gustaf härvid i främsta rummet af be- 
gäret att öka sina inkomster, men rättvisligen bör dock äf- 
ven erkännas att ocksä andra vigtiga nationalekonomiska 
skäl talade för en sädan anordning. I kungörelsen af den 
14 September 1775 anfüres huruledes fürbudet mot all bräu- 
vinsbränning icke blifvit efterlefdt, utan framkallat talrika 
lagöfverträdelser. Bästa medlet att förekonnna dessa var 
att ater införa eu mättlig bränvinstillverkning. som öfver- 
toges af staten, i hvars makt det stod att begränsa belop- 
pet och afpassa det efter behofvet. Härigenom skulle äfven 
betydligt mera spanmäl inbesparas, emedan en i stört be- 
drifven tillverkning vida bättre künde tillgodogöra sig la- 
äranena, hvarfürutom kronan af denna tillverkning vunne ökad 
inkomst. Pä dessa grunder hade konungen beslutat öfvei- 
läta bränvinstillverkningen säsom ett kronans regale pä ar- 
rende ät fürpaktare. De fleste historieskrifvare ha betrak- 
tat detta Gustaf III:s beslut i fräga om bränvinet säsom 
für honom synnerligen olycksdigert. häster man afseende 
vid att det nya statsskick, som grundades 1772, da ännu 
knappast kunnat rotfästa sig i tänkesätten, samt att komm- 
