143 
geu i alla landsändar bade inflytelserika, hemliga fiender, 
som med begärlighet aktgäfvo pä livarje handling, sora künde 
användas für att skada lionoin i allmänna opinionen, sa bör 
man ocksä erkänna att det icke var ander dävarande för- 
hällanden politiskt välbetänkt att röra vid detta ümtäbga 
ämue. Hos allmogen bade de föregäende tidernas erfaren- 
liet efterhand inrotat den föreställningen att bränvinstill- 
verkningen var dess oförytterliga rättighet, bvilken konun- 
gen pä lagstridigt satt nn borttog, ocli i denna äsigt 
styrktes den natnrligtvis af antagonisterne tili den nya re- 
geringsformeu. Öfverallt sattes derföre ett bemligt, passivt 
motständ i vagen för Gustafs planer. Till en början mäste 
tanken att öfverlemna bränvinstillverkningen ät förpaktare 
snart öfvergifvas, emedan sädane icke anmälde sig i till- 
räckbgt antal. Det äterstod för konungen derföre intet an- 
nat, ifall bau ej ville öfverge bela projektet, an att läta 
bränvinsbränningen verkställas direkt für kronans räkning 
ocb i dess fabriker. Sä skedde äfven. Med icke obetyd- 
liga kostnader inrättades i livarje län ett eller flere krono- 
brännerier, ocb försäljningen af bränvin för kronans räkning 
vidtog redan den 2 Maj 1776. Priset för en kanna af 6 % 
styrka var faststäldt tili 6 dal. 4 öre kopparmynt eller un- 
gefär 3 mark 90 penni i nuvarande mynt. Bränvinsbevillnin- 
gen, som erlagts äfven ander de är liusbebofstillverkningen 
varit förbjuden, uppbäfdes ocb böterna för oloflig tillverk- 
ning och försäljning af bränvin böjdes frän 100 tili 200 
daler silfvermynt. 
I de flesta landsorter framkallade kronobrännerierna, 
snart sagdt, allmän ovilja ocb förargelse. Man klagade öf- 
ver att de demoraliserade bela befolkningen, att de voro 
gifthärdar. som utspridde pest ocb fördert omkring sig, samt 
att fyllerilasten nu genom dem tillväxte i en förut osedd 
