144 
grad. I särskilda landsorter opponerade man sig mot kro- 
nobrännerierna sälunda att mau beslüt att afhälla sig frän 
all förtäring af bränyin ; i andra ater trotsade man de kung- 
liga forbuden och bedref lönnbränneri i största Skala. Sa 
berättades det att i flere härader af Kalmar läu .,uästan alla 
bönder“ voro pliktfällde för bränvinsbränning samt att bö- 
terna der uppgingo ända tili 80,000 dal. srat. *) 
Uppenbart är att denna förbittring mot kronobränne- 
rierna aldrig skulle ha uppnätt en sädan styrka, om den 
icke blifvit uppbläst och uuderhälleu af partilidelserna. En 
opartisk efterverld mäste ocksä afpruta en stör del af de 
beskyllningar, som sluugats mot dessa inrättningar. Pä- 
stäendeu sädana som att regeringen uppnrantrade fylleriet, 
att skalderna Bellman och Liduer emottogo sold af konun- 
gen för att genom sina sänger framkalla ökad kousumtion 
af bränvin m. m.**) torde knappast förtjena en allvarlig 
vederläggning. Vigtigare är deremot frägan om superiet 
verkligen i följd af kronobränneriernas verksamhet kan anses 
ha tilltagit. 
Kronobränneriernas antal uppgifves ha varit i Sverige 
och Finland tiUsammans liögst 60, och deras sammanlagda 
tillverkning beräknas icke ens ander de är, da de voro fliti- 
gast i verksamhet, ha öfverstigit 6 millioner kannor ***) . 1 
jemförelse med Produktionen uu der husbehofsbränniugs tiderna 
förut var detta belopp icke stört. Särskildt torde det med 
nägorlunda visshet kunna sägas om Finland att kronobrän- 
*) E. G. Geijer. Konung Gustaf III:s efterlemnade papper. 
Audra delen, sidd. 222 och 223. 
**) Se Wieseloren: Historik om svenska bränviuslagstiftuin- 
geu sidd. 94 — 96. 
***) WlESELGUEN 1. C. Sid 112 fülj. 
