151 
fattningsenliga rätt att förkorta bränningstiden och sälunda 
i nägon man härnma den öfverflödande Produktionen. I ndei 
de första 20 ären efter Finlands skilsmessa trän Sverige 
blef bränningstiden endast fyra ganger (1813, 1814, 1819 
och 1822), hvarje gäng för ett är i sender, tillföljd afmiss- 
växt förkortad tili 3 eller 5 inanader af äret. Kungörelsen 
af 6 Maj 1829 inskränkte slutligen för framtiden eller 
..tills vidare“ bränningstiden tili 3 mänader af aret, nemli- 
gen tili tiderna frän den 15 November tili den 15 Decem- 
ber samt frän den 15 Februari tili 15 April. Denna termin 
förkortades sedermera ytterligare med 1 ä 1V 2 mänad genom 
kungörelserna af den 7 September 1853 samt 10 Januari 
och 13 September 1854 och blef för framtiden bestämd tili 
sex veckor i kungörelsen af den 7 Maj 1856 och förord- 
ningen af 30 maj 1859. Dessutom liade förordningen af den 
16 Juli 1841 medgifvit ät lägenhetsinnehafvarne rätt att 
under loppet af de tre första ären efter det förordningen 
blifvit kungjord afsäga sig för 15 är utöfningen af husbe- 
hofsbränningsrätten emot befrielse frän den härför fast- 
ställda skattens erläggande tili kronan. Dä sistnämnda med- 
gifvande emellertid ätföljdes af tillägget att den sälunda 
afsagda rättigheten skulle utbjudas a offentlig auktion ät 
den mestbetalande. blef nägon minskning i bränvinsproduk- 
tionen häraf icke märkbar. Tvertom införde denna arrende- 
rätt endast äter fabrikstillverkningen, hvilken under kon- 
kurrensen med husbehofsbränningen uppbjöd alla krafter för 
att ät sin vara vinna den största möjliga afsättning. Detta 
förhällande fortfor i närmare tjugu är tili dess förordningen 
af den 30 Maj 1859 upphäfde dessa större brännerier. I 
Wiborgs län, hvarest de för det öfriga Finland gällande 
stadgandena angäende bränvinsbränning och försäljning blefvo 
gällande i följd af förordningen af den 31 Oktober 1816. 
