Om Islands trachytiske Dannelser. 
93 
Plateauet har nogle Birkeris og* Ener sparsomt fordelte 
mellem Græs og Urter, mest hvide, men nærmest Pyramiden 
er det oversaaet med dens skarpe Fragmenter. Forsynet med 
en jernbeslaaet Slok fra Dyrasladir kan man slippe hel fra 
Foretagendet at klatre op under Toppen. De tre Fjerdeparter 
af Hoiden skjules af lutter skrobeligt opstablede Fragmenter, 
lose, kantede Soilestykker eller skarpe Sten, liggende over 
hinanden som Korlblad. Forst hoit oppe er det faste soilede 
Fjeld, men selv her oprevet og truende med at styrte. Soi- 
lerne hænge ofte skraat udover som Tagbjælker under et 
Loft. Steilheden er ængstelig, og der har gaaet Skred næsten 
fra det Overste og helt ned. Det er af disse Fjeld, hvorom 
man undertiden drommer, og hvorfra man falder ned isovne, 
men som man sjelden ser. Naar nu en stoiende Yind feier 
rundt omkring Fjeldet, og friske Skred ligge lige under, maa 
man uvilkaarligt holde sig fast for ikke i bogstavelig Forstand 
at blæse ned af Fjeldet. I et drivende Yeir, der kun viser 
nogle Pletter hist og her nedenunder, eller skjuler Alt i et 
bølgende Graat, maa man undertiden standse for at besinde 
sig; thi jo hoiere man naar, desto mere indsnævrer sig 
Fjeldets rumlige Forhold, og man befinder sig omsider som 
alene paa et Skjær i Havet, uden egentlig at vide, hverken 
hvor man er, eller hvorledes man kom der. 
Den med geognostiske Forhold fortrolige Læser vil i 
denne Beskrivelse strax adskille store og lille Baulas Tra- 
chytstokke fra de pyroxeniske Trapbjergarter i Circus’en og 
i Plateauet. Iagtlagelserne over Gangstroget have berettiget 
mig til at dele de over hinanden opdyngede Bænke af Trap, 
Tuf og Mandelstene i 3 Etager, der alle findes betegnede 
paa Kartskitsen. Den nedre ældste Etagc er karakteriseret 
ved mest nordsydligt strygende Gange og er opsluttet i den 
videre Dal ved Dalr og i det snævre Daldyb, der gaar Vest 
