Zoologisk Reise i Lofoten og Vesteraalen. 31 
een Gang, som disse, der holde sig mere samlede inden be- 
stemte Localiteter, hvortil Adgangen heller ikke er synderlig 
besværlig. Det er kun enkelte i Nærheden af Soen og Men- 
neskenes Boliger liggende Fjelde, der kunne blive gjennem- 
sogte af Rypejægeren. Men kunde han naae frem til Steen- 
urene mellem de vilde mægtige Fjeldpartier, der opfylde det 
Indre af Oerne, hvor ingen menneskelig Fod vover sig hen, 
skulde han vei blive forundret over den Mængde Fjeldryper, 
han der vilde faae see, og i Sammenligning dermed maaskee 
ansee Dalrypernes Antal endnu kun for ringe. Ved at gaae 
paa Jagt efter Fjeldryperne vænner man sig til med en næ- 
sten ubedragelig Sikkerhed af Fjeldenes og Urernes Form og 
Udseende, deres Beliggenhed og Omgivelser nogenlunde at 
kunne slutte sig til Rypernes mere eller mindre hyppige 
Forekomst paa Steder, hvor man aldrig tilforen har været. 
Man vilde ogsaa snart finde det for besværligt og blive keed 
af Jagten, om man, blot ved at see en Ur blaane hoi t oppe 
i Fjeldet, uden andre Mærker vilde foretage den lange og 
moiefulde Vandring derop og maaskee idethoieste fælde et 
Par Ryper, maaskee ligesaa ofte ikke trælfe paa en eneste. 
Thi omendskjondt man ved gjentagende Marscher vil bringe 
i Erfaring, at næsten ingen betydeligere og hoi t nok belig- 
gende Steenur er uden sine Ryper, der ere satte derhen for 
ogsaa over disse uvenlige Partier af Naturen at udbrede et 
vist Liv, træffer det meget ofte, at Fuglene holde sig nede 
i deres Huller og Gange mellem Stenene, saa at man ikke 
faaer dem at see, medens man ikke saa let resikerer dette 
paa saadanne Steder, som en længere Erfaring har lært Jæ- 
ger en at kjende som de, hvor Ryperne ere talrigst, og hvor 
gjerne endeel holde sig oppe paa Stenene, naar de andre 
have stukket sig bort. Ostvaago, Hasseloen og Langoen ere 
de Uer, hvis Fjelde hyppigst frembydc dette for Fjeldrypernes 
